Справа № 454/1072/24 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-з/811/59/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові заяву представника  ОСОБА_1 – адвоката Мацея Михайла Михайловича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Червоноградська" на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року в складі судді Веремчука О.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Червоноградська" про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю,-
встановив:
У березні 29024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень.
Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного підприємства "Львіввугілля" в користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, завданої смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві, без відрахування (стягнення) податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Державного Підприємства "Львіввугілля" судовий збір в користь держави в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою від 22 липеня 2025 року Сокальського районного суду Львівської області заяву Державного Підприємства "Львіввугілля" про перегляд заочного рішення Сокальського районного суду Львівської області від 6 вересня 2024 року - залишено без задоволення.
Заочне рішення суду оскаржив представник відповідача ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Червоноградська» Карпів М.Р., вважав рішення необґрунтованим і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, просив скасувати заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.
19.09.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, покликаючись на те, що позивач не погодився з рішенням за яким нещасний випадок із смертельним наслідком щодо сина визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом та довівши у судовому порядку, що нещасний випадок, що стався 28 липня 2020 року о 19 год 40 хв. на відокремленому підрозділі «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» з ОСОБА_3 , є пов`язаним з виробництвом, звернувся до суду із вимогою про стягнення моральної шкоди. Покликається на судову практику, зокрема, постанову КЦС ВС від 3 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20, де суд взяв до уваги, що позивачі зазнали душевних страждань у зв`язку зі смертю сина; втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивачі позбавлені можливості матеріальної та моральної підтримки сина у подальшому своєму житті та в старості; відновити попередній стан життя позивачів неможливо та погодився зі встановленим розміром моральної шкоди на користь позивачів – по 700 тис. грн кожному. Просить апеляційну скаргу ДП "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Червоноградська" залишити без задоволення, а заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року залишити без змін. Стягнути витрати на правову допомогу на користь позивача в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.
Постановою Львівського апеляційного суду від 05 березня 2026 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Червоноградська" – задоволено частково.
Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року – скасовано.
Ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Червоноградська" про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю – задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, завданої смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Стягнуто з Державного Підприємства "Львіввугілля" у дохід держави судовий збір в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
10.03.2026 у системі Електронний суд представник ОСОБА_1 – адвокат Мацей М.М. сформував заяву про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що ухвалюючи постанову від 05.03.2026 у даній справі, апеляційний суд не вирішив подану через підсистему Електронний суд та доставлену 14 жовтня 2025 року заяву про стягнення витрат на правову допомогу. Просить ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, понесених під час розгляду даної справи у Львівському апеляційному суді.
Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів дійшла таких висновків.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що заява представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення стосується лише питання судових витрат, розгляд такої проводиться у письмовому провадженні без повідомленням учасників справи.
При цьому, ключовим питанням у межах даного провадження № 22-з/811/59/26 є виключно визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем ОСОБА_1 при розгляді апеляційної скарги Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Червоноградська" на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року, тобто виключно на стадії апеляційного перегляду, з погляду їх співмірності, реальності, необхідності та складності спірних правовідносин.  
Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.
Зважаючи на те, що Львівський апеляційний суд 11 листопада 2025 року ухвалив постанову, якою скасував оскаржуване заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2024 року,при цьому, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги  ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю, заява представника ОСОБА_2  є підставною, тому апеляційний суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.
Так, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. 
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вже зазначалося, подаючи відзив на апеляційну скаргу, представник позивача Мацей М.М. просив про стягнення 40000,00 грн. витрати на правничу допомогу, а заяву про ухвалення додаткового рішення із додатками (доказами) подав 10.03.2026, що відповідає ч. 8 ст. 141 ЦПК України(а.с. 95-104).
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
12.03.2026 на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» Карпів М.Р. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Вважає, що зазначений розмір витрат є завищеним та таким, що не відповідає складності справи, обсягу наданих послуг та витраченого часу. Просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представник ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» – Карпів М.Р. подала 17.10.2025. Зазначає, що до Львівського апеляційного суду надійшла від представника позивача адвоката Мацея М.М. заява про стягнення витрат на правову допомогу, до якої додані документи на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції. Представник позивача адвокат Мацей М.М. надав суду договір про надання правової допомоги б/н від 11 вересня 2025 року у Львівському апеляційному суді по справі №454/1072/24, в якому встановлений розмір витрат в апеляційній інстанції в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп. З даною заявою ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Червоноградська» не згідні. Зазначає, що адвокат надавав правову допомогу позивачу на усіх етапах розгляду справи, тобто фактично виконував одну і ту ж саму роботу, а тому зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в даному розмірі є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, також розмір витрат визначений учасником справи на правову допомогу є необґрунтованим, враховуючи насамперед завищення часу, необхідного для опрацювання процесуальних документів, підготовку та написання відзиву на апеляційну скаргу, відсутність визначення в Договорі порядку обчислення/калькуляції адвокатського гонорару. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/273717). Звертає увагу, що суд має врахувати чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої та апеляційної інстанції, чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Проаналізувавши відзив на апеляційну скаргу, який був підготований представником позивача, можна зробити висновок, що він ґрунтується виключно на раніше поданих фактах, які викладені в позовній заяві, що підлягала розгляду в суді першої інстанції. Просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Так, слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів виходить з того, що у статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 представляв адвокат Мацей М.М. на підставі Ордеру на надання правничої допомоги Серія ВС № 1400873 від 18.09.2025 (т. 2 а.с. 69).
Згідно із Актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № б/н від 11.09.2025, вартість наданих послуг становить 40000,00 грн. (т. 2 а.с. 70).
Відповідно до детального опису робіт від 20.09.2025, який погоджений клієнтом та адвокатом, здійснюючи представництво інтересів позивача адвокат Мацей М.М. ознайомлювався з документами, надавав усні консультації, здійснював пошук релевантної судової практики та чинного законодавства, підготував та подав відзив на апеляційну скаргу. На зазначені послуги адвокатом потрачено 28 годин (т. 2 а.с. 71).
Також, до заяви додано і саму копію договору про надання правової допомоги від 11.09.2025, де у розділі 4 Гонорар адвоката, такий, погоджений за взаємною усною угодою сторін у розмірі 40000,00 грн. (т. 2 а.с. 72-73).
Колегія суддів виходить з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Так, дійсно слідуючи правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Так, процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи складність справи, порядок та тривалість розгляду такої, об`єм наданих послуг, колегія суддів приходить переконання, що заявлена представником позивача сума на відшкодування судових витрат на правову допомогу є явно завищеною.
Як вже зазначалося, у Детальному описі робіт, представник позивача не надав грошового еквівалента потраченого часу на будь яку із наданих послуг (вчинених дій), обмежившись виключно констатацією загальної кількості потрачених годин, без будь яких пояснень вартості відповідної роботи та критеріїв оцінки такої.
Крім цього, підготувавши відзив на апеляційну скаргу, представник позивача не змінюючи правову позицію, відстоював таку в апеляційному суді, при цьому, безпосередньої участі у судовому засіданні не брав.
Більше того, відзив, як процесуальний документ не належить до обов`язкових, без яких розгляд апеляційної скарги чи справи не міг би відбутися.
Таким чином, врахувавши складність спірних правовідносин, обсяг та предмет позовних вимог, обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить представник ОСОБА_2 не є обгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.
При цьому, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, результат розгляду даної справи, а саме часткове задоволення позовних вимог, однак, все ж часткове задоволення апеляційної скарги, складність та важливість такої для сторін, реально потрачений адвокатом час, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частковота стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в апеляційному суді, які будуть достатніми, відповідатимуть обставинам спірних правовідносин та обсягу наданих адвокатом послуг з представництва.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Заяву представника  ОСОБА_1 – Мацея Михайла Михайловича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 07 квітня 2026 року.

Головуючий:  А.В. Ніткевич 

Судді:   С.М. Бойко

С.М. Копняк