Справа № 463/338/26
Провадження № 2-а/463/12/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року    м. Львів 

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,
секретар судового засідання Станько Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львів у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою адвоката Авраменка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №2775-1 по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 , через представника, звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Позов обґрунтовано тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2775-1 від 06.10.2025 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., за ч.3 ст.210-1 КУпАП за те, що 06.10.2025 р. близько 12-37 год. ОСОБА_1 прибув до  ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів Національної поліції, де о 21 годині 00 хв. Було встановлено, що останній порушує вимогу ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку виконання обов`язку передбаченого пунктом 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення №2/6885 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 06.10.2025 о 22:00 год., яке ОСОБА_1 підписати відмовився. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення для проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 на проходження медичного огляду не пішов, на вимогу чергового про проходження ВЛК не здійснював жодних дій та виразив усну ствердну відмову від проходження медичного огляду, а о 22:05 громадянин ОСОБА_1 подав письмову заяву про відмову від проходження ВЛК.
Вказану постанову позивач вважає протиправною та такою що підлягає скасуванню виходячи з наступного:
- ОСОБА_1 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , облікові дані оновив вчасно, останні 05.07.2024 року. У серпні 2025 року ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування та був прооперований. Після лікування ним було 01.09.2025 пройдено військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_4 і вся інформація відображена у військово-облікових документах;
- 06.10. 2025 близько 12:00 год. під час поїздки ОСОБА_1 власним автомобілем до Закарпатської області, останній був зупинений працівниками поліції спільно з працівниками ТЦК на блокпості автодороги Ужоцького перевалу 1 під час перевірки військово-облікових документів в подальшому був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 . Відразу в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було різними працівниками рекрутингу запропоновано проходите військову службу в різноманітних підрозділах ЗСУ, страшили службою в піхоті, штурмових війсььках, пропонували пройти ВЛК, підписати контракт. ОСОБА_1 відразу говорив працівникам РТЦК та СП, що нещодавно проходив ВЛК, показував свої військово-облікові документи, однак працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 на це не зважали, ігнорували наявні документа. ОСОБА_1 доводив працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що немає змісту проходити ВЛК, оскільки 01.09.2025 ним було пройдено комісію;
- звертає увагу суду, що жодних направлень на проходження ВЛК ОСОБА_1 не надавалось і постанова по справі про адміністративне правопорушення 06.10.2025 в його присутності не складалась і його з нею не ознайомлювали. 08.10.2025 близько 20:00 год. з ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було доставлено до АДРЕСА_2 , де останній проходить базову військову підготовку у військовій частині НОМЕР_1 по даний час. 05.01.2026 за зверненням ОСОБА_1 отримано відношення від Військово-медичного клінічного центру Західного регіону до військової частини НОМЕР_1 щодо подальшого проходження служби;
На підставі вищенаведеного просить визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скасувати постанову №2775-1 по справі про адміністративне правопорушення від 06.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн., а відповідну справу про адміністративне правопорушення – закрити. Вирішити питання стягнення судового збору.
Також зазначає, що про оскаржувану постанову дізнався лише 08.01.2026, а тому просить поновити строк звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.01.2026 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено до розгляду на 10.02.2026 року о 12- 30 год.
Представник позивача адвокат Авраменко О.В. до судового засідання подав заяву, відповідно до якої вимоги позовної заяви підтримує та просить таку задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до судового засідання не подано. Доказів підставності прийняття оскаржуваної постанови не надано. 11.02.2026 через систему електронний суд до суду поступив відзив відповідача, відповідно до якого в задоволенні позову просять відмовити. Даний відзив судом до уваги не брався, оскільки такий поданий після судового розгляду. 
Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності дост.205 КАС України суд розглянув справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Приймаючи до уваги обставини, викладені представником позивача на обґрунтування пропущеного строку звернення до суду та категорію спору, в якому заявлене клопотання про його поновлення, на підставі вищевказаних законодавчих норм, суд дійшов висновку визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.
Дослідивши матеріали по справі, суд прийшов до наступного.
За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2775-1 від 06.10.2025 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., за ч.3 ст.210-1 КУпАП за те, що 06.10.2025 р. близько 12-37 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів Національної поліції, де о 21 годині 00 хв. було встановлено, що останній порушує вимогу ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку виконання обов`язку передбаченого пунктом 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення №2/6885 виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 06.10.2025 о 22:00 год., яке ОСОБА_1 підписати відмовився. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення для проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 на проходження медичного огляду не пішов, на вимогу чергового про проходження ВЛК не здійснював жодних дій та виразив усну ствердну відмову від проходження медичного огляду, а о 22:05 громадянин ОСОБА_1 подав письмову заяву про відмову від проходження ВЛК
Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
В постанові зазначено що позивачем порушено ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, в тому числі: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра Оборони України №402 від 14.08.2008, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення).
Відповідно до п.3.1 Положення медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Відомості з направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються до ІКС шляхом електронної інформаційної взаємодії.
Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
ВЛК при ТЦК та СП заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду (додаток 13) у паперовій формі за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Картка обстеження та медичного огляду скріплюється печаткою закладу охорони здоров`я (установи), в якому ця ВЛК проводить медичні огляди.
Відповідно до п.6.1 Положення направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Відповідно до п.6.2 Положення на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника). Зразок направлення наведено в додатку 15. Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання;
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.
Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Відповідачем не виконано свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, доказів підставності рішення не надано. Ні протокол про адміністративне правопорушення, ні постанова №2775-1 за справою про адміністративне правопорушення не містять доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає: зокрема організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;
Відповідно до п.69 Порядку у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 01.09.2025 пройдено медичний огляд «ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 », підтвердженням чого є довідка військово-лікарської комісії №2025-0901-1022-0477-0 від 01.09.2025 року. За наслідками проведено медичного огляду, ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
З урахуванням п.69 Порядку, термін дії довідки військово-лікарської комісії №2025-0901-1022-0477-0 від 01.09.2025 року становить один рік, тобто до 31.08.2026 року. Тому, направлення на медичний огляд від 06.10.2025 є не доречним. Більше того, 06.10.2025 року проведено медичний огляд ОСОБА_1 , підтвердженням чого є довідка військово-лікарської комісії №2025-1006-2219-4331-0 від 06.10.2025 року.
ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).
У той же час у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, оскільки позивач заперечує порушення ним вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а інших доказів вчинення останнім відповідного адміністративного правопорушення відповідачем не надано, у той час як доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України не підтверджені. Більше того, такі спростовані представником позивача належними та допустимими доказами. 
Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, у зв`язку з чим вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову та закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.
Що стосується позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , то в задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки ч.3 ст.286 КАС України не передбачено такого рішення суду, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 665.60 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 665,60 грн, суд вважає за необхідне стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є відповідачем у справі, і посадовою особою якого була винесена оскаржена позивачем постанова.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,
вирішив:
поновити строк на звернення до суду з даною позовною заявою.
Позовну заяву– задовольнити частково.
Скасувати постанову №2775-1 по справі про адміністративне правопорушення від 06.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн., а відповідну справу про адміністративне правопорушення – закрити.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Воського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів із дня його складення. 

Суддя С. Й. Яворський