Справа № 945/2387/25 
Провадження № 2-о/487/41/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м.Миколаєва в складі: головуючої судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Рахуби А.І., розглянувши у порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві вцивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні,
ВСТАНОВИВ:
08.12.2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.10.2025 року, надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні.
Відповідно до матеріалів справи, 22.10.2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Зачепіло З.Я. звернулася до суду з заявою, якою просила встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем та загинув під час виконання військового обов`язку. За життя вони з онуком проживали в одній квартирі та вона, будучи пенсіонером з невеликою пенсією, перебувала на його утриманні. Зокрема, онук допомагав їй зі сплатою комунальних платежів, купівлею продуктів харчування та поточним ремонтом помешкання.
На даний час, для належної реалізації заявниці її права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, право на отримання якої передбачено ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 необхідно встановити зазначений юридичний факт.

Ухвалою від 12.12.2025 року заяву було прийнято до розгляду в порядку окремого провадження.

12.01.2026 року представник Міністерства оборони України Дідух С.П. надіслав до суду заяву, відповідно до якої просив залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення.
В обґрунтування висловленої позиції посилався на те, що відповідно до абзаців 1, 2 п.2 Постанови № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на день загибелі військовослужбовця)крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, а саме: членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.
Як вбачається із заяви та доданих до неї матеріалів, загибель військовослужбовця ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є зазначена дата.
У заяві ОСОБА_1 , зазначає що перебувала на утриманні свого онука, у період з 2020 року по 2023 рік.
Положеннями ст.ст. 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Крім того, відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.08.2023 року у справі №332/1267/23 законодавством встановлено позасудовий порядок отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, що є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішення про відмову у наданні вказаного статусу може бути оскаржене у встановленому законом порядку, зокрема у порядку адміністративного судочинства.
Однак, заявниця не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.
Також посилається на те, що у своїй заяві ОСОБА_1 не зазначає про наявність або відсутність інших осіб, з якими загиблий ОСОБА_2 перебував у родинних відносинах та які після загибелі військовослужбовця можуть мати право на отримання відповідних виплат.
Також вважає, що наявність заперечень проти встановлення такого факту з боку зацікавлених осіб, зокрема Міністерства оборони України, унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.
Окремо наголоситв на тому, що заявницею не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про утримання ОСОБА_3 її загиблим онуком ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви.

23.01.2026 року до суду надійшли додаткові пояснення представника заявниці адвоката Зачепіло З.Я., в яких вона зазначила про неможливість надання доказів відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки заявниця не зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про її призначення, так як до заяви необхідно було долучити документи які підтверджують факт наявності права на вказану виплату.
До пояснень долучила відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.12.2025 року №14790, з якої слідує що ОСОБА_1 не зверталась із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
З урахуванням зазначеного вказала, що встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні свого онука ОСОБА_2 необхідно їй саме для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.

28.01.2026 року представник заявник адвокат Зачепіло З.Я. надіслала до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що ОСОБА_1 звертається до суду саме з метою встановлення факту перебування особи на утриманні. Посилання представника Міністерства оборони України щодо можливості позасудового порядку отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника, не стосуються порушеного заявником питання про встановлення факту перебування на утриманні онука ОСОБА_2 .
Щодо посилання представника Міністерства оборони України на необхідність зазначення всіх членів сім`ї ОСОБА_2 , вказала, про відсутність осіб які б відповідно до п.4 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мали право на отримання одноразової грошової допомоги після його загибелі..

05.02.2026 року представник ІНФОРМАЦІЯ_3 - Сафронов С.Ю. надіслав клопотання в якому просив визнати ІНФОРМАЦІЯ_4 неналежною зацікавленою особою у справі.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Рахуба А.І. у судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі наполягали на її задоволенні.
Заявниця підтвердила фактичні обставини викладені у заяві. Зазначила, що з 12 років самостійно виховувала онука, матір якого померла, а батько, на той час долею сина не цікавився.
Стверджувала, що перебувала на утриманні онука, оскільки розмір її пенсії є незначним та не міг у повному обсязі забезпечити її життєві потреби.

Представники заінтересованих особи в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), за актовим записом №43.
Відповідно до довідки про причини смерті №7984, виданої КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної екпертизи ДОР» від 23.12.2023 року, причиною смерті ОСОБА_2 є ушкодження внаслідок військових дій, спричинені вибуховою травмою .
За даними сповіщення сім`ї, адресованого на ім`я ОСОБА_1 від 19.12.2023 року №147, її онук - солдат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 біля н.п. с.Іванівка, Донецької області.

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть серії № НОМЕР_3 від 16.06.2020 року).
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про смерть серії № НОМЕР_4 від 19.01.2002 року).
ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_2 що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії № НОМЕР_5 від 26.01.2024 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 від 19.01.2024 року.
Із довідки КП ММР «Миколаївська ритуальна служба» №40508 вбачається, що поховання померлого ОСОБА_2 здійснювала бабуся ОСОБА_6 .
Згідно відповіді завідувача Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Фоменко С., встановлено що згідно з наявними у Спадковому реєстрі даними, спадкова справа та заповіт після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася.

Встановлення факту перебування на утриманні необхідно заявнику для належної реалізації її права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, право на отримання якої передбачено ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так у постанові від 13.10.2022 року у справі №755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

Під час розгляду справи по суті, наявність спору не встановлено, таким чином, вимоги ОСОБА_1 підлягають розгляду у окремому провадженні.

Метою встановлення фактів у даній справі, а саме: постійного проживання однією сім`єю із загиблим онуком та перебування на його утриманні, є призначення одноразової грошової допомоги, яка надається членам сім`ї у разі загибелі військовослужбовця.
Частиною п`ятою ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Реалізація вказаних заявником прав на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачена Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першою ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п.1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільн ення).
Відповідно до ч. 1, 2 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;
г) дід і бабуся при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень ст. 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги як утриманці загиблого військовослужбовця мають його члени сім`ї за одночасного існування двох умов: 1) вони є непрацездатними та 2) вони перебували на його утриманні.
Особи, які вважаються непрацездатними, вказані в ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а умови перебування на утриманні вказані в ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Тобто, для встановлення факту перебування на утриманні, утримання мало бути повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, заробітну плату, можливо допомогу від дітей тощо. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.01.2021 року №592/17552/18, від 22.10.2020 року у справі №210/343/19, від 22.05.2019 року у справі №520/6518/17.
Крім того, пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Тобто, постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

В супереч зазначеному, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніми доказів на підтвердження обставин зазначених у заяві.
Так, не можуть слугувати належним та допустимим доказом фото з екрану мобільного телефону, на яких зафіксовано начебто листування ОСОБА_7 , щодо надання допомоги заявниці, оскільки неможливо встановити того факту, що вказане листування велося ОСОБА_2 з номеру телефону який йому належав. Крім того, залишається невідомою особа іншого співрозмовника, оскільки зі змісту текстових повідомлень вбачається, що листування велось не ОСОБА_1 ..

Крім того, долучені до заяви копії письмових пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суд не приймає до уваги, оскільки вони не є належними та допустимими доказами та подання таких доказів не ґрунтується на вимогах ЦПК України.
Окрім того, у змісті вказаних пояснень, особи від імені яких їх складено, зазначають лише про той факт, що були знайомі з ОСОБА_2 , та він матеріально допомагав бабусі, разом з тим, пояснення не містять зазначень про те, з яких джерел їм стало відомо про вказаний факт, та з чого саме складалася така допомога.

Матеріли справи не містять відомостей про дохід ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 2020 по 2023 року, а також інформації з урахуванням якої можна однозначно встановити систематичний характер перебування заявниці на утримані в її онука.
Крім того, відсутні відомості про розмір та форму допомоги яка надавалась ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 .. Також, не надано доказів з урахуванням яких, можна дійти висновку, що ОСОБА_2 мав змогу надавати таку допомогу у вказаний період.
В свою чергу, заявником та її представником не було ініційовано питання про витребування вказаних доказів у разі неможливості їх самостійного отримання.

Таким чином, надані заявником докази не є достатніми та належними для підтвердження факту перебування її на утриманні в онука, оскільки з них не можливо встановити, що утримання було повним, а допомога, яка надавалась заявниці ОСОБА_2 була для неї постійним і основним джерелом існування.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність факту перебування заявниці на утриманні в онука, а отже у задовленні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні слід відмовити.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ,

Заінтересовані особи:
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце розташування за адресою: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Міністерство оборони України, місце розташування за адресою: пр. Повітряних Сил, 6, м. Київ, код ЄДРПОУ 00034022.

Військова частина НОМЕР_1 , місце розташування за адресою: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Повне судове рішення складено 17.04.2026

Головуючий суддя І.О. Притуляк