Справа № 523/2112/26
Провадження №2/523/3396/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого – судді Малиновського О.М. 
за участю секретаря – Березніченко В.Є. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ

АТ «Таскомбанк» звернулося із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором № 002/3502072-СК від 19.05.2017р. в розмірі 75 634,90рн., яка в свою чергу складається: з суми боргу за тілом кредиту в розмірі 44 194,39грн., заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 31 440,51грн. 
Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище. 
Ухвалою судді Пересипського районного суду м. Одеси від 19.02.2026р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін яку скеровано за місцем реєстрації відповідача, яка 22.03.2026року повернута до суду з позначкою «за відсутністю адресата за вказаною адресою».
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, останній зазначив, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками ««адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. 
Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов відповідачем не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.

Судом встановлено, що за твердженням позивача між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договорі від № 002/3502072-СК від 19.05.2017р. 
За умовами кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком платежів погашення кредиту. 
Кредитні кошти відповідачу були надані у спосіб, зазначений в кредитних договорах що підтверджується відповідною випискою. 
Вважаючи, що з боку відповідача умови кредитного договору не виконуються належним чином, Банк за договором кредиту № 002/3502072-СК від 19.05.2017р. розрахував заборгованість відповідачу, яка станом на 30.09.2025р. складає 75 634,90, яка в свою чергу складається з суми боргу за тілом кредиту в розмірі 44 194,39грн., заборгованості за нарахованими процентам в розмірі 31 440,51грн. 
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З огляду на виниклі між сторонами правовідносини, приймаючи до уваги принципи цивільного судочинства як то змагальність та диспозитивність, саме на позивач покладається обов`язок доведеності перед судом факту укладання кредитного договору. 
Позивачем не доведено факту укладання між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 002/3502072-СК від 19.05.2017р., а як наслідок виникнення і будь-яких грошових зобов`язань у відповідача. 
Так, з матеріалів справи слідує, що в обґрунтування укладання між ОСОБА_1 та позивачем кредитного договору № 002/3502072-СК від 19.05.2017р. Банком надано: 
заява про відкриття поточного рахунку, операції за якими здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів від 19.05.2017р. б/н. При цьому копія заяви сформовано в електронній формі без наявності підписів ОСОБА_1 ; 
фотокопія заяви-договору №300/3549066-VP від 19.05.2017р. на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту) та фотокопія Додатку №1 до заяви-договору № 300/3549066-VP від 19.05.2017р. про ознайомлення споживача з Умовами надання та обслуговування кредитної лінії. Зазначені фотокопії договору та додатку до нього не мають ознак підпису ОСОБА_1 ; 
фотокопія заяви-договору №614962 від 19.05.2017р. до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та підключення до інтернет-банкінгу «ТАС24», на якій в графі «підпис, прізвище, ініціали» відсутній підпис ОСОБА_1 . 
Отже, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на укладання між ОСОБА_1 та позивачем кредитного договору №002/3502072-СК від 19.05.2017р. суду з боку позивача не надано. 
Самі по собі виписки по особовому рахунку кредитного договору та розрахунок за кредитним договором №002/3502072-СК від 19.05.2017р., без надання самого кредитного договору №002/3502072-СК від 19.05.2017р., не мають правого значення для вирішення спору. 
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а як наслідок про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Згідно ст. 141 ЦПК України з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на рахунок позивача. 
Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне рішення суду складено 06 квітня 2026р. 

Суддя