КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/6315/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОЕЗ ГРАДОЛІЯ” до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними та скасувати виписане Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 44104032) податкове повідомлення-рішення від 01.07.2025 р. № 47034000701 (форма “Р”) повністю;
- визнати протиправними та скасувати виписане Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 44104032) податкове повідомлення-рішення від 01.07.2025 р. № 47434000701 (форма “Р”) повністю.
В обґрунтування вимог представник позивача вказує на відсутність порушення позивачем вимог норм податкового законодавства, оскільки договірні відносини щодо поставки товару між ним та контрагентами мали реальний характер, товар поставлено та належним чином оплачені позивачем. Зазначені факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Висновки щодо порушення позивачем податкового законодавства, відображені в акті перевірки, зроблені без належного з`ясування та перевірки фактичних обставин здійснення позивачем господарських операцій. Таким чином, на думку позивача, висновки акту перевірки є безпідставними, а податкові повідомлення-рішення є незаконними та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Звертав увагу суду, що позивачем безпідставно сформовано податковий кредит з ПДВ та занижено фінансовий результат до оподаткування за операціями з контрагентами та через проведення фінансових транзакцій без ділової мети. Так, перевіркою встановлено, що ні ПП «Агрофірма Перспектива», ні ТОВ «Агрофірма Хлібодар» не мали об`єктивної можливості виробити та поставити позивачу задекларовані обсяги сільгосппродукції. Документи позивача не підтверджують реального руху насіння соняшнику від зазначених контрагентів, а самі операції носять характер безтоварних. Відповідно, позивач неправомірно відніс суми ПДВ за цими операціями до податкового кредиту та занизив оподатковуваний прибуток, що і було виправлено оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями. Також, встановлено, що ініційовані позивачем перекази 30 млн. грн на адресу ТОВ «Бреніван» та 95 млн. грн на адресу ТОВ «Агроойлгруп» здійснені винятково з метою штучного формування витрат і мінімізації податку на прибуток. Ці операції проводилися між пов`язаними особами (ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» та зазначені компанії мають спільних бенефіціарів і керівників) за схемою «отримання поворотної допомоги – негайне повернення у вигляді безповоротної». Жодного економічного зиску чи необхідності для діяльності ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» такі платежі не мали. Таким чином, надання безповоротної фіндопомоги пов`язаним збитковим підприємствам носило нерозумний, економічно не виправданий характер, а тому не може зменшувати об`єкт оподаткування податком на прибуток. Податковий орган правомірно виключив ці суми зі складу витрат позивача та донарахував податкові зобов`язання. Відповідач вважає податкові повідомлення-рішення правомірним та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ( т.8 а.с.24-31).
Представником позивача подано відповідь на відзив (т.8 а.с.181-190), в якій зазначив, що реальність поставок насіння соняшника ПП «АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА» та ПП «АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА» на користь позивача підтверджується первинними та іншими документами наданими до перевірки та до суду. Вказані контрагенти мали достатню площу земельних ділянок для вирощування соняшнику; врожайність соняшнику, вирощеного та зібраного ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» у 2022 році, була достатньою для його поставки на користь позивача. Контрагентами залучено необхідні матеріальні та трудові ресурси для зберігання та доставки насіння соняшнику на користь позивача. Також зазначено, що твердження відповідача про нібито пов`язаність позивача із ТОВ «АГРООЙЛГРУП», так само як і з ТОВ «БРЕНІВАН», є абсолютно необґрунтованими, безпідставними і такими, що не були належним чином підтверджені відповідачем жодними фактами і доказами.
Представником позивача подано до суду письмові пояснення( т.8 а.с.211-213).
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.
Усною ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Фактичні обставин справи, встановлені судом.
Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77, підпункту 69.352 статті 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 2025 рік, на підставі наказу від 05.03.2025 №56 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 01.10.2019 по 31.12.2024.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 26.05.2025 №325/34-00-07- 01/40200759 ( т.7 а.с.227-247).
Перевіркою позивача встановлені, зокрема порушення:
- вимог пунктів 16.1.3, п. 16.1 ст. 16, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, п. 103.9 ст. 103, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-V із змінами та доповненнями, статті 1, 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року), пункту 7, 10 МСБО 18 «Дохід», пункті 1 і 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 25.05.1995 № 88 та зареєстрованого у Мін`юсті України 05.06.1995 за № 168/704, наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податок на прибуток у розмірі 49 028 389 грн, у т.ч. за 2022 рік – 9 000 000 грн; 1 квартал 2023 року на 13 500 000 грн; півріччя 2023 року на 30 716 536 грн; три квартали 2023 року -40 028 389; 2023 рік -40 028 389 гривень;
- пункту 44.1 статті 44, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями внаслідок чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 –рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету у розмірі 20 633 192 грн, у т.ч. за вересень 2023 року на 7 290 800 грн, жовтень 2023 року на 8 689 561 грн, листопад 2023 року на 2 670 041 грн, грудень 2023 року на 661 931 грн, липень 2024 року на 1 060 823 грн, серпень 2024 року на 260 036 гривень.
На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 01.07.2025: 
- № 47034000701 (форма “Р”) про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 49 028 389 грн. основного платежу та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12 257 097,25 грн. ( т. 8 а.с.134, а.с.136);
- № 47434000701 (форма “Р”) про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 20 633 192 грн. основного платежу та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5 158 298 грн ( т.7 а.с.195, 194, т.8 а.с.132, 133).
Не погоджуючись з правомірністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, врегульовано статтею 44 Податкового кодексу України.
Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1. статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Абзацом 1 пункту 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.3 ст. 1, п. 2.2 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Аналізуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року (справа № 160/3364/19), сформувала загальні підходи, які повинні застосовуватися судами при вирішенні питання щодо наявності/відсутності підстав у платника податку для отримання певної податкової вигоди (формування витрат, що визначаються при визначенні об`єкта оподаткування, податкового кредиту тощо) за результатами здійснення певних господарських операцій.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами (пункт 63 Постанови).
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64 Постанови).
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (пункт 65 Постанови).
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).
Отже, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 КАС України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Таким чином, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання в його межах від посадової особи відомостей щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише відсутність у контрагентів платника податків матеріальних і трудових ресурсів; лише недоліки в оформленні первинних документів або відсутність окремих документів тощо - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
При цьому підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Досліджуючи питання правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд вказує, що відповідачем донараховано позивачу податкові зобов`язання з податку на прибуток (49 028 389 грн. основного платежу) та ПДВ (20 633 192 грн. основного платежу).
Так, відповідачем в ході перевірки зроблено висновок, що позивачем в порушення вимог пунктів 16.1.3, п. 16.1 ст. 16, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, п. 103.9 ст. 103, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-V із змінами та доповненнями, статті 1, 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року), пункту 7, 10 МСБО 18 «Дохід», пункті 1 і 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 25.05.1995 № 88 та зареєстрованого у Мін`юсті України 05.06.1995 за № 168/704, наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств» знижено податок па прибуток у розмірі 49 028 389 грн з причини не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) доходу у вигляді вартості безоплатно отриманих активів (обладнання) в розмірі у сумі 147 379 938 грн. 
Суд не приймає посилання відповідача у акті перевірки на порушення позивачем пункту 7, 10 МСБО 18 «Дохід», оскільки МСБО 18 «Дохід» (IAS 18 Revenue) втратив чинність з 1 січня 2018 року, будучи заміненим на МСФЗ (IFRS) 15 «Дохід від договорів з клієнтами».
Суд зазначає, що в даній адміністративній справі підлягають дослідженню обставини, зокрема, щодо необхідності та фактичного вчинення позивачем спірних господарських операцій з ПП «Агрофірма Перспектива» та ТОВ «Агрофірма Хлібодар» по придбанню насіння соняшника, а також належність їх оформлення первинними документами, на підставі яких позивачем були сформовані дані бухгалтерського та податкового обліку в періоді, що був охоплений перевіркою.
Операції з ПП «Агрофірма Перспектива» (код ЄДРПОУ 24712900). 
Так, ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» уклало з ПП «Агрофірма Перспектива» договори поставки насіння соняшнику врожаю 2022 року. Згідно з документами обліку, у 2022– 2023 роках позивач придбав від ПП «Агрофірма Перспектива» насіння соняшнику загальною кількістю 10 606,96 т. Розрахунки на суму на загальну суму 148 062 742,30 грн, в т.ч. ПДВ 20 728 784,00 грн., проводилися безготівково, податкові накладні включено до податкового кредиту.
Відповідач вважає, що вказані активи отримано позивачем безоплатно.
Суд зазначає, що постачання товару (насіння соняшника врожаю 2022 року) ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» (постачальник) на користь позивача (покупець) здійснювалось на виконання наступних договорів поставки:
(1) № ОГ282 від 23.11.2022;
(2) № ОГ483 від 28.03.2023;
(3) № ОГ496 від 07.04.2023;
(4) № ОГ497 від 07.04.2023;
(5) № ОГ520 від 13.04.2023
(6) № ОГ521 від 13.04.2023
На підставі вказаних Договорів поставки ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» поставило на користь Позивача насіння соняшнику у загальній кількості 10 606,96 тон на загальну суму 148 062 742,30 грн, окрім цього ПДВ 20 728 784,00 грн., на підтвердження чого позивачем до перевірки та до суду надано первинні документи складені протягом листопада-грудня 2022 року, березня-травня, липня 2023 року, зокрема:
- видаткові накладні;
- податкові накладні, розрахунки коригування та квитанціями про їх реєстрацію;
- товарно-транспортні накладні;
- посвідчення про якість товару;
- акти перерахунку ціни по якості товару;
- реєстри товарно-транспортних накладних; 
- оборотно –сальдову відомість по рахунку 631 за період жовтень 2019 – грудень 2024 року стосовно операцій з ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА».
Відповідачем зроблено висновок про відсутність у ПП «Агрофірма Перспектива» необхідних ресурсів для реального виконання зазначених поставок. Згідно офіційних звітів, площа сільгоспугідь цього підприємства у 2022 році становила 7249,81 га (рілля). Водночас, за даними державних реєстрів, зареєстровано лише 4836,89 га земель, орендованих ПП «Агрофірма Перспектива» станом на початок посівної 2022 року. Таким чином, декларування посівів перевищувало наявний земельний фонд, що на думку відповідача, вже свідчить про маніпуляції з даними звітності. Крім того, навіть з урахуванням максимально задекларованої площі, контрагент фізично не міг виростити та зібрати той урожай соняшнику, який було оформлено на адресу позивача.
За даними форми 29-СГ (статзвітність) ПП «Агрофірма Перспектива» засіяло соняшником під урожай 2022 року площу 3494,2 га, а середня врожайність соняшнику по Кіровоградській області у 2022 р. становила близько 2,15 т/га. Навіть за оптимістичних показників врожайності 3,0 т/га, такий земельний банк міг забезпечити урожай приблизно 10,5 тис. тонн соняшнику. При цьому лише на адресу ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» ПП «Агрофірма Перспектива» оформлено 10,606 тис. тонн соняшнику, а крім того, за даними ЄРПН, в 2022– 2023 рр. цей постачальник реалізував іншим покупцям ще значні обсяги зернових (зокрема ріпак – 3536 т, пшениця – 10032 т урожаю 2022 р.). 
Загальна реалізація сільгосппродукції значно перевищує реальні можливості виробництва ПП «Агрофірма Перспектива». Розрахунки показують: для вирощування тільки поставленого позивачу соняшнику (10606,96 т) ПП «Агрофірма Перспектива» потребувало б близько 4933,5 га посівів, що суттєво перевищує площі, які фактично були у розпорядженні цього підприємства. Таким чином, на думку відповідача ПП «Агрофірма Перспектива» не мало фізичної можливості виростити урожай соняшнику 2022 року в обсязі 10606,96 тонн та, відповідно, бути виробником продукції, документально оформленої на адресу ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ».
Також, відповідачем виявлено дефекти та невідповідності у первинних документах. При аналізі товарно- транспортних накладних (ТТН), наданих позивачем, встановлено, що пунктом навантаження соняшнику зазначено: Кропивницький район, с. Куцівка, вул. Привокзальна, 14 – адреса елеватора ТОВ «Куцівське зернозберігальне підприємство» (ЄДРПОУ 40200853). Засновником як цього елеватора, так і ПП «Агрофірма Перспектива» є одна і та сама компанія – ТОВ «АЙ ЕНД Ю ГРУП ЮКРЕЙН» (ЄДРПОУ 42266497). За даними ЄРПН, ПП «Агрофірма Перспектива» отримувало послуги з приймання та відвантаження соняшнику на зазначеному елеваторі; з вересня 2022 по березень 2023 на елеватор прийнято 9323,38 т соняшнику від ПП «Агрофірма Перспектива», а відвантажено лише 4856,6 т (у т.ч. на адресу позивача та інших покупців). Однак обсяги, оформлені на ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ», значно більші і не корелюються з даними відвантаження. Також в ТТН, наданих по цьому контрагенту, відсутня точна адреса місця завантаження (не зазначено номер будівлі), що унеможливлює ідентифікацію точки відправлення товару. Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про формальне документальне оформлення операцій без реального руху товарної маси.
Відповідач зробив висновок, що господарські операції позивача з ПП «Агрофірма Перспектива» були фіктивними, спрямованими на неправомірне формування податкового кредиту. Первинні документи містять недостовірні та неповні дані, а постачальник не мав ресурсів для фактичного виконання договорів. Суми ПДВ за цими операціями (14 млн грн податкового кредиту) були виключені контролюючим органом зі складу податкового кредиту позивача, що відображено в оскарженому ППР №47434000701.
Щодо недостатньої площі земельних ділянок ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» для вирощування соняшнику з метою поставки його врожаю на користь позивача, суд зазначає наступне.
Обставини наявності у користуванні ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» земельних ділянок загальною площею 7 271,4154 га підтверджується уточнюючою декларацією платника єдиного податку 4-ї групи за 2022 рік разом з додатками, яка була подано ПП «АГРОФІРМА ПЕРСПЕКТИВА» 19 вересня 2022 року до органів ДПС України.
Згідно з даними державних реєстрів та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа земельних ділянок, зареєстрованих за ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА», станом на 19.09.2022 р. складає 7 271,4154 га.
Листом № 337 від 06.06.2025 ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» підтвердило факт наявності у нього в користуванні земельних ділянок загальною площею 7 271,4154 га та факт подання уточнюючих декларацій платника єдиного податку 4-ї групи за 2022 рік.
Посилання відповідача на те, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» орендувало земельні ділянки площею 4836,89 га (а не 7 271,4154 га як зазначено у звітах за формою 29-сг та уточнюючій податковій декларації платника єдиного податку 4 групи за 2022 рік) не приймається судом, оскільки позивач не відповідає за порядок організації ведення господарської діяльності ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА», у тому числі відносно належного оформлення права користування земельними ділянками с/г призначення.
Позивач не може нести негативних наслідків за ймовірні порушення ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» норм земельного законодавств, зокрема в частині оформлення права користування земельними ділянками.
Щодо недостатності врожайності соняшнику, вирощеного та зібраного ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» у 2022 році, для його поставки на користь позивача, суд зазначає наступне.
Показник середньої врожайності соняшника на рівні 2,15 т/га, вказаний на веб-сайті «Latifundist.com», стосується всієї Кіровоградській області, що включає в себе як більші, так й менші значення та утворює їх середнє значення. Тобто, цей показник є середнім арифметичним показників врожайності всіх земельних ділянок у межах Кіровоградської області, у тому числі ділянок ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА». Використаний відповідачем в Акті перевірки показник середньої врожайності соняшника у Кіровоградській області жодним чином не спростовує реальний показник врожайності соняшнику ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА», вирощеного на конкретних земельних ділянках, які знаходяться у користуванні ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА».
Вищезазначена права позиція підтверджується усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема, але не виключно постановою КАС ВС від 09.07.2025 у справі № 320/19917/23, відповідно до якої: «Відповідач в обґрунтування своєї позиції стверджував, що у сільгоспвиробників не вистачило землі для вирощування зернової культури. При цьому, для обрахунку необхідної кількості земельних угідь податковий орган прийняв до уваги статистичні дані щодо середньої врожайності та розрахував її для вирощення подібного товару.
З цього приводу суди обґрунтовано зауважили, що інформація про середню урожайність не можна застосовувати для визначення необхідної кількості земельних ділянок, оскільки родючість землі є індивідуальною, а показник урожайності розраховується шляхом ділення показників з найкращою та найгіршою урожайністю, що дає велику похибку в розрахунках. На збільшення або зменшення врожайності впливає багато факторів, зокрема: використання підприємством гібридів та елітних сортів зернових культур, які адаптовані до географічних умов, стійкі до природних явищ та хвороб і мають високу врожайність. А відтак, цей показник може різнитися по кожному господарству в два, три рази».
Схожа правова позиція міститься у постанові КАС ВС від 29.05.2024 року у справі № 320/8996/22, відповідно до якої: «Норми податкового законодавства не передбачають відповідальності платника податків за наслідки відхилення діяльності платника податків від середньостатистичних показників».
Також, контролюючий орган в акті перевірки висував зауваження до змісту товарно-транспортних накладних, які складалися при перевезенні товарів автомобільним транспортом.
У зв`язку з цим суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Щодо транспортних документів на перевезення товарів, то вони не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення. У правовідносинах щодо поставки товарів товарно-транспортні накладні не є документами первинного обліку, що підтверджують обставини придбання та реалізації товарів, а окремі недоліки в їх оформленні не свідчать про відсутність господарських операцій.
Зазначена правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року по справі №825/1391/17; від 16 квітня 2019 року по справі №804/5465/16.
Згідно з наданими позивачем товарно-транспортними накладними перевезення товарів у спірних господарських операціях здійснювалося окремими партіями. Інформація про вантаж, вказана у ТТН, відповідає інформації, вказаній у видаткових накладних про передачу товару, і такі ТТН є додатковим підтвердженням факту придбання товару, наявності і руху активів.
Відповідач не довів, що особи, від імені яких підписані первинні документи про поставку товарів позивачу, заперечують свою участь у створенні та діяльності підприємств або у господарських операціях з позивачем та підписанні відповідних первинних документів.
У ході судового розгляду справи відповідач не надав достатніх та достовірних доказів, які б доводили безтоварність/нереальність виконання операцій з придбання товарів, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.
Операції з ТОВ «Агрофірма Хлібодар» (код ЄДРПОУ 32315956). 
Перевіркою встановлено, що у квітні 2023 року позивач уклав з ТОВ «Агрофірма Хлібодар» договір щодо придбання насіння соняшнику врожаю 2022 року. У результаті було оформлено постачання на адресу ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» 7069,21 т. насіння соняшнику від цього контрагента (з оплатою на рахунок, податкові накладні включено до кредиту). 
Відповідач вважає, що вказані активи отримано позивачем безоплатно.
Суд зазначає, що постачання товару (насіння соняшника врожаю 2022 року) ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» (постачальник) на користь позивача (покупець) здійснювалось на виконання наступних договорів поставки :
- від 17.04.2023 № ОГ524 з додатковими угодами;
- від 13.04.2023 № ОГ527 з додатковими угодами;
- від 20.07.2023 № ОГ776 з додатковими угодами;
- від 20.07.2023 № ОГ779 з додатковими угодами.
На підставі вказаних Договорів поставки ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» поставило на користь позивача насіння соняшнику у загальній кількості 7 069,21 тон на загальну суму 100 029 714,6 грн, окрім цього ПДВ 14 004 161 грн., що підтверджують первинні документи складені протягом квітня, травня, липня, серпня 2023 року, зокрема:
- видаткові накладні;
- податкові накладні, розрахунки коригування та квитанціями про їх реєстрацію;
- товарно-транспортні накладні;
- посвідчення про якість товару;
- акти перерахунку ціни по якості товару;
- реєстри товарно-транспортних накладних 
- картки рахунку 631 за період жовтень 2019 – грудень 2024 року стосовно операцій з ТОВ АГРОФІРМА ХЛІБОДАР». 
Згідно акту перевірки відповідачем виявлено невідповідність задекларованих обсягів виробничим можливостям ТОВ «Агрофірма Хлібодар». Згідно з поданою статистичною звітністю, загальна площа сільгоспугідь цього підприємства під урожай 2022 року становила 5549,34 га. Водночас довідки місцевих органів влади (Суботцівська сільрада та Знам`янська міськрада) засвідчують загальну площу орендованих земель станом на 01.01.2022 лише 5458,73 га (у т.ч. по Суботцівській громаді 4610,03 га). До того ж, інформація з держреєстрів прав на нерухоме майно показує, що станом на 2022 рік зареєстровано договорів оренди землі для ТОВ «Агрофірма Хлібодар» лише на 3049,65 га. Отже, задекларовані посівні площі перевищують документально підтверджені більш ніж на 2,5 тис. га, що є ознакою недостовірності звітних даних. Фактично підприємство не могло засіяти більше землі, ніж мала юридично в користуванні.
Врожайність культур, вказана ТОВ «Агрофірма Хлібодар» у формі 29-СГ за 2022 рік, також виглядає нереалістично високою. Так, по соняшнику цей показник склав 3,51 т/га, тоді як середня врожайність соняшнику по області – близько 2,15 т/га. Завищення врожайності на ~1,36 т/га дозволило ТОВ «Агрофірма Хлібодар» відзвітувати про валовий збір соняшнику 9305,96 тонн (2022 рік). У той же час для вирощування такого обсягу за середньої врожайності знадобилося б щонайменше 3288,14 га посівів, тоді як реально засіяно було 2648,74 га. Таким чином, ТОВ «Агрофірма Хлібодар» не мало фізичної можливості виростити урожай соняшнику 2022 року в кількості 9305,96 т та, відповідно, бути виробником продукції, документально оформленої на адресу ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ». 
Первинні документи не підтверджують реальність перевезення та зберігання таких обсягів продукції. Згідно з наданими позивачем ТТН, місцем навантаження значиться Кропивницький р-н, с. Суботці (без деталізації адреси). Відсутність повної адреси в накладних унеможливлює ідентифікацію складу чи елеватора, з якого нібито відвантажувався соняшник, що є порушенням вимог до оформлення ТТН.
Також, встановлено, що ТОВ «Агрофірма Хлібодар» володіє нежитловим приміщенням у с. Суботці, вул. Благодатна, 50, загальною площею 9549 кв. м, де розташовані декілька складських приміщень (найбільший склад – 1664,4 кв. м). Разом з тим, обсяги зерна, реалізовані цим підприємством у 2023 році (понад 14 тис. тонн за 8 місяців), викликають сумнів щодо можливості їх зберігання і обробки власними силами.
Орієнтовний розрахунок показує, що для одночасного зберігання такої кількості різних культур потрібно близько 7000 кв. м складських площ (за стандартних норм завантаження по тоннах на 1 кв. м). Отже, потужностей ТОВ «Агрофірма Хлібодар» явно недостатньо для легального обороту заявлених обсягів продукції. Це підтверджує висновок про формальність операцій, жодного реального переміщення соняшнику від цього постачальника до Позивача не відбувалося, а документи були використані для оформлення податкової вигоди.
Таким чином, на думку відповідача результати перевірки засвідчили фіктивний характер операцій між ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» та ТОВ «Агрофірма Хлібодар». Відповідач виключив суму ПДВ (~4,13 млн грн) за цими операціями зі складу податкового кредиту позивача (що відображено у ППР №47434000701). Крім того, на думку відповідача, оскільки внаслідок нереальних операцій позивач фактично отримував товар невстановленого походження, відображення його подальшого використання вимагало коригування фінансових результатів.
Щодо недостатньої площі земельних ділянок ТОВ «Агрофірма Хлібодар» для вирощування соняшнику з метою поставки його врожаю на користь позивача, суд зазначає наступне.
Обставини наявності у користуванні ТОВ «Агрофірма Хлібодар» земельних ділянок станом на 01.01.2022 року загальною площею 5486,1287 га підтверджується довідками виконавчих комітетів сільських / міських рад, виданими:
- виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради (стосовно земельних ділянок загальною площею 4610,0362 га);
- виконавчим комітетом Знам`янської міської ради (стосовно земельної ділянки загальною площею 848,6983 га);
- виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради (стосовно земельних ділянок загальною площею 27,3942 га).
Згідно з уточненою декларацією платника єдиного податку 4-ї групи за 2022 рік ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» мало у користуванні станом на 19.07.2022 земельні ділянки загальною площею 5 546,3001 га.
Станом на грудень 2022 року загальна площа земельних ділянок, яка знаходилася у користуванні ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» становила 5 549,34 га, що відображено у звітах за формами 4-сг та 29-сг, поданих ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» до Державної служби статистики України у січні 2023 року.
До того ж, ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» своїм листом № 10/06-25 від 10.06.2025 підтвердило факт наявності у нього в користуванні земельних ділянок загальною площею 5486,1287 га та факт подання уточнюючих декларацій платника єдиного податку 4-ї групи за 2022 рік.
Посилання відповідача на те, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» орендувало земельні ділянки площею 3049,65 га (а не 5 549,34 га як зазначено у звітах за формами 4-сг та 29-сг) не приймається судом, оскільки позивач не відповідає за порядок організації ведення господарської діяльності ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», у тому числі відносно належного оформлення права користування земельними ділянками с/г призначення.
Позивач не може нести негативних наслідків за ймовірні порушення ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» норм земельного законодавств, зокрема в частині оформлення права користування земельними ділянками.
Щодо недостатності врожайності соняшнику, вирощеного та зібраного ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» у 2022 році, для його поставки на користь позивача, суд зазначає наступне.
Показник середньої врожайності соняшника на рівні 2,15 т/га, вказаний на веб-сайті «Latifundist.com», стосується всієї Кіровоградській області, що включає в себе як більші, так й менші значення та утворює їх середнє значення. Тобто, цей показник є середнім арифметичним показників врожайності всіх земельних ділянок у межах Кіровоградської області, у тому числі ділянок ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР. Використаний відповідачем в Акті перевірки показник середньої врожайності соняшника у Кіровоградській області жодним чином не спростовує реальний показник врожайності соняшнику ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», вирощеного на конкретних земельних ділянках, які знаходяться у користуванні ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР».
Вищезазначена права позиція підтверджується усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема, але не виключно постановою КАС ВС від 09.07.2025 у справі № 320/19917/23, відповідно до якої: «Відповідач в обґрунтування своєї позиції стверджував, що у сільгоспвиробників не вистачило землі для вирощування зернової культури. При цьому, для обрахунку необхідної кількості земельних угідь податковий орган прийняв до уваги статистичні дані щодо середньої врожайності та розрахував її для вирощення подібного товару.
З цього приводу суди обґрунтовано зауважили, що інформація про середню урожайність не можна застосовувати для визначення необхідної кількості земельних ділянок, оскільки родючість землі є індивідуальною, а показник урожайності розраховується шляхом ділення показників з найкращою та найгіршою урожайністю, що дає велику похибку в розрахунках. На збільшення або зменшення врожайності впливає багато факторів, зокрема: використання підприємством гібридів та елітних сортів зернових культур, які адаптовані до географічних умов, стійкі до природних явищ та хвороб і мають високу врожайність. А відтак, цей показник може різнитися по кожному господарству в два, три рази».
Схожа правова позиція міститься у постанові КАС ВС від 29.05.2024 року у справі № 320/8996/22, відповідно до якої: «Норми податкового законодавства не передбачають відповідальності платника податків за наслідки відхилення діяльності платника податків від середньостатистичних показників».
Висновки відповідача щодо невідповідності задекларованих обсягів товару виробничим можливостям ТОВ «Агрофірма Хлібодар», спростовуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9783998 від 08.02.2006, відповідно до якого ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» має майновий комплекс у власності склади для зберігання с/г продукції, які розташовані у селі Суботці, Кропивницького (колиш. Знам`янського) р-ну, Кіровоградської обл.
Позивачем зазначено, що сільськогосподарська продукція ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», у тому числі насіння соняшника врожаю 2022 року, зберігалася (та відвантажувалася) не тільки в складах, а і в зернорукавах у відповідних умовах на площадках ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» у селі Суботці, Кропивницького (колиш. Знам`янського) р- ну, Кіровоградської обл., що підтверджується листом № 10/06-25 від 10.06.2025. 
Крім того, ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» також має достатню кількість трудових ресурсів, а саме станом на 4 квартал 2022 року було працевлаштовано 87-92 особи, що підтверджується Податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2022 рік.
У ході судового розгляду справи відповідач не надав достатніх та достовірних доказів, які б доводили безтоварність/нереальність виконання операцій з придбання товарів, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.
Стосовно твердження відповідача про безоплатність отримання позивачем насіння соняшнику урожаю 2022 року, поставленого ТОВ «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» та ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», суд зазначає, що придбання товару підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, ТТН, актами перерахунку ціни по якості, реєстрами надходження насіння соняшника на склад позивача та іншими документами наданими до перевірки контролюючого органу та до суду.
Насіння соняшника оплачене позивачем на користь ТОВ «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА» та ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР», що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.
Вказані обставини не заперечуються відповідачем у справі.
Щодо посилання відповідача на кримінальне провадження № 12024120000000494 у якому ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2024 у справі № Справа № 405/2929/24 (провадження № 1-кс/405/1401/24) було накладено арешт на земельні ділянки, нерухоме майно, транспортні засоби та частки у статутному капіталі ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» та ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА», якими володіє фізична особа ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Вказаний вище арешт було накладено саме з 03.06.2024 на земельні ділянки ОСОБА_1 , які орендувалися ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБОДАР» та ПП «АГРОФІРМА «ПЕРСПЕКТИВА», тобто факт арешту вищезазначених земельних ділок у 2024 році жодним чином не впливав на факт їх використання для вирощування насіння соняшнику у 2022 році.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що наявність кримінальних проваджень, стосовно окремих контрагентів не є беззаперечним доказом того, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини, у тому числі щодо причетності або обізнаності позивача у цьому.
Натомість, суд зауважує, що податковий орган не надав жодних доказів які б свідчили про наявність вироків суду відносно контрагентів позивача та на підтвердження обставини щодо обізнаності позивача про неправомірну, на думку відповідача, діяльність його контрагентів, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками постачання товарів/послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої господарської операції між конкретними контрагентами.
Таким чином, позивачем були надані всі первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліках, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, а також регістри бухгалтерського обліку.
При цьому, рух коштів за продані та поставлені товари та первинні документи на їх підтвердження надані позивачем під час перевірки податковому органу.
Отже, спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Будь - яких доказів на підтвердження зворотного, відповідачем до суду не надано.
Враховуючи наведене, позивачем доведено реальність господарських операцій з придбання насіння соняшника у ПП «Агрофірма Перспектива» та ТОВ «Агрофірма Хлібодар» та використання товару у власній господарській діяльності, про що надано відповідні докази.
Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Таким чином, суд доходить висновку про не доведення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, належними та достатніми доказами фактів зниження позивачем податку па прибуток у розмірі 49 028 389 грн з причини не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) доходу у вигляді вартості безоплатно стриманих активів (обладнання) в розмірі у сумі 147 379 938 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Також, відповідачем в ході перевірки зроблено висновок, що позивачем занижено показники рядка 3.1.10.1 «Сума перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) платникам податку, які є пов`язаними особами (у разі якщо отримувачем фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) задекларовано від`ємне значення об`єкта оподаткування за податковий (звітний) рік, що передує року, в якому отримано таку безповоротну фінансову допомогу (безоплатно надані товари, роботи, послуги), за умови, що така допомога була врахована у складі втрат при визначенні фінансового результату до оподаткування) (підпункт 140.5.10 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України)» додатку Р1 на загальну суму 1 25 000 000 гривень.
Так, в акті перевірки ( т.7 а.с.238-240) відповідач стверджує на те, що позивачем, усупереч положенням підпункту 140.5.10 пункту 140.5 статті 140 ПК України при обрахуванні фінансового результату не було застосовано різницю, застосування якої регламентовано зазначеним пунктом ПК України, а саме не було збільшено фінансовий результат податкових (звітних) періодів 3 квартал 2022 року, 4 квартал 2022 року, і 1 квартал 2023 року на суму безповоротної фінансової допомоги, яка була перерахована позивачем його контрагентам у зазначених періодах, а саме ТОВ «БРЕНІВАН» (код ЄДРПОУ 38810423) і ТОВ «АГРООЙЛГРУП» (код ЄДРПОУ 38094949).
На думку відповідача, ТОВ «БРЕНІВАН» і ТОВ «АГРООЙЛГРУП» є юридичними особами, пов`язаними із позивачем у розумінні підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а тому позивач, розраховуючи фінансовий результат щодо зазначених податкових (звітних) періодів, повинен був збільшити його на суму безповоротної фінансової допомоги, виплачену контрагентам у зазначених періодах.
Оскільки позивачем цього зроблено не було, то останній допустив порушення податкового законодавства України, а саме занизив показники рядка 03 декларацій з податку на прибуток підприємств «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України», на загальну суму 125 000 000 ( т.7 а.с.194) гривень, у тому числі:
- за 3 квартал 2022 року на суму 20 000 000 гривень (сума безповоротної фінансової допомоги, сплачена ТОВ «АГРООЙЛГРУП» у зазначеному періоді);
- за 4 квартал 2022 року на суму 30 000 000 гривень (сума безповоротної фінансової допомоги, сплачена ТОВ «БРЕНІВАН» у зазначеному періоді), і
- за 1 квартал 2023 року на суму 75 000 000 гривень (сума безповоротної фінансової допомоги, сплачена ТОВ «АГРООЙЛГРУП» у зазначеному періоді).
Суд зазначає, що 29.09.2022 позивач отримав від ТОВ «Агроойлгруп» (ЄДРПОУ 38094949) поворотну фінансову допомогу в сумі 20 млн. грн (три платежі по 9 млн, 9 млн і 2 млн грн), і того ж дня одночасно перерахував 20 млн. грн назад на ТОВ «Агроойлгруп» у вигляді безповоротної фінансової допомоги (три платежі на аналогічні суми).
30.12.2022 позивач отримав від компанії ТОВ «Градолія Рафінація» (ЄДРПОУ 40753019) поворотну допомогу 40 млн. грн (два надходження на 30 млн та 10 млн грн). 
Цього ж дня за договорами №05-ФП/2022 і №06-ФП/2022 було перераховано відповідно 30 млн грн як безповоротну фіндопомогу на адресу ТОВ «Бреніван» (ЄДРПОУ 38810423) та 10 млн грн як поворотну допомогу тому ж ТОВ «Бреніван». 
Позивачем 30 млн. грн включено до витрат як безповоротна фінансова допомога.
24.03.2023 позивач отримав від ТОВ «Світоіл» (ЄДРПОУ 39072114) поворотну фінансову допомогу 75 млн. грн (двома платежами 40 і 35 млн).
Того ж дня, відповідно до договору №02-ФП/2023 було перераховано 75 млн. грн ТОВ «Агроойлгруп» як безповоротну фінансову допомогу (двома платежами 40 і 35 млн грн). 
Вказану суму позивач відніс до витрат у звітному періоді.
Зазначені обставини не заперечуються сторонами у справі.
Представник відповідача вважає, що результаті описаних дій фінансовий результат до оподаткування позивача у звітному періоді був зменшений на 125 000 000 грн., що відповідає сумі безповоротно наданих коштів (30 млн + 20 млн + 75 млн). 
Вказує, що отримувачами цих коштів були підприємства а саме ТОВ «БРЕНІВАН» (код ЄДРПОУ 38810423) і ТОВ «АГРООЙЛГРУП» (код ЄДРПОУ 38094949), пов`язані з позивачем відносинами контролю та спільної вигоди.
Так, бенефіціарним власником ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ» і ТОВ «Градолія Рафінація» є ОСОБА_2 . В свою чергу, ТОВ «Бреніван» на момент отримання коштів було підконтрольне директору ТОВ «ОЕЗ ГРАДОЛІЯ»: з 10.01.2021 по 23.12.2023 засновником та бенефіціаром ТОВ «Бреніван» значився ОСОБА_3 – директор (на час перевірки – заступник директора) самого ОЕЗ «Градолія» та родич ОСОБА_2 .
Щодо ТОВ «Агроойлгруп», директором там є ОСОБА_4 , який, як з`ясовано податковим органом, підтримує робочі стосунки з керівництвом позивача (зокрема, орендує офіс у адміністративній будівлі ОЕЗ «Градолія» і мав доступ до її приміщень – що вказує на фактичну аффілійованість). 
Вказує, що обидві компанії - одержувачі допомоги декларували від`ємний фінрезультат (збитки): ТОВ «Бреніван» у 2021 році – 8,87 млн грн збитку, ТОВ «Агроойлгруп» у 2021 – 4,54 млн грн збитку, у 2022 – 24,62 млн грн збитку. Тобто ці підприємства не сплачували податок на прибуток через відсутність об`єкта оподаткування. 
Отримані від позивача кошти жодним чином не вплинули на їх фінрезультат (вони покрилися наявними збитками), зате дозволили позивачу уникнути оподаткування прибутку на 125 млн.грн.
Контролюючий орган кваліфікував такі дії як порушення податкового законодавства.
А саме, на думку представника відповідача вони суперечать принципу господарської діяльності – позбавлені ділової мети. У даному випадку перерахування десятків мільйонів гривень за відсутності будь-якого зустрічного надання (товарів, послуг) явно не має ділової мети. Це нерозумна економічна поведінка з точки зору ст. 14 ПКУ, яка призвела виключно до штучного завищення витрат.
Також, відповідно до підпункту 140.5.10 п. 140.5 ст. 140 ПКУ, фінансовий результат податкового періоду збільшується на суму безповоротної фінансової допомоги, наданої платнику податку, що є пов`язаною особою, якщо отримувач допомоги задекларував від`ємне значення об`єкта оподаткування в попередньому році, а сама допомога була врахована у витратах при визначенні фінрезультату.
Отже, на думку відповідача, позивач мав зобов`язання збільшити свій фінансовий результат на 125 млн грн, але цього не зробив. Таким чином, було занижено показник рядка 3.1.10.1 декларації з податку на прибуток на всю суму наданої допомоги, що і зафіксовано в акті.
Надаючи оцінку доводам відповідача суд зазначає, що згідно підпункту 140.5.10 п. 140.5 ст. 140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму перерахованої безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) особам, що не є платниками податку (крім фізичних осіб, які є платниками податку на доходи фізичних осіб), платникам податку, які є пов`язаними особами (у разі якщо отримувачем фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг) задекларовано від`ємне значення об`єкта оподаткування за податковий (звітний) рік, що передує року, в якому отримано таку безповоротну фінансову допомогу (безоплатно надані товари, роботи, послуги), за умови що така допомога була врахована у складі витрат при визначенні фінансового результату до оподаткування), та платникам податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків відповідно до пункту 44 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, крім безповоротної фінансової допомоги (безоплатно наданих товарів, робіт, послуг), перерахованої неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг, для яких застосовується положення підпункту 140.5.9 цього пункту.
Визначення пов`язаності юридичних осіб для цілей ПК України наведено у підпункті «а» підпункту 14.1.159, відповідно до якого, пов`язані юридичні особи – це юридичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності, з урахуванням таких критеріїв:
одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 25 і більше відсотків (крім міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації);
одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 25 і більше відсотків;
одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;
одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;
принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;
одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);
юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу такої юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу її колегіального виконавчого органу або наглядової ради;
кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа;
повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа;
сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації) та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою (крім банків та міжнародних фінансових організацій, які відповідно до міжнародних договорів України наділені привілеями та імунітетами, та суб`єктів господарювання, власником істотної участі у розмірі 75 і більше відсотків у яких є такі міжнародні фінансові організації), стосовно іншої юридичної особи, перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 раза (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду). Положення цього абзацу не поширюються на суму кредитів (позик), залучених під державні гарантії;
доходи (виручка) юридичної особи - резидента від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків), окремій юридичній особі - нерезиденту або окремому іноземному утворенню без статусу юридичної особи (в тому числі нерезиденту, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України) протягом календарного року становлять 75 і більше відсотків доходів (виручки) такої юридичної особи - резидента від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків) всім нерезидентам, за умови що такі доходи становлять 50 і більше відсотків загальної суми доходу такої юридичної особи від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за правилами бухгалтерського обліку;
вартість продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної юридичною особою - резидентом в іншої окремої юридичної особи - нерезидента або окремого іноземного утворення без статусу юридичної особи (в тому числі у нерезидента, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України) протягом календарного року, становить 75 і більше відсотків вартості продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної такою особою у всіх нерезидентів, за умови що сума таких операцій з придбання становить 50 і більше відсотків загальної вартості продукції (товарів, робіт, послуг), придбаної такою юридичною особою – резидентом.
Суд зазначає, що в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів існування, станом на момент виплати позивачем безповоротної фінансової допомоги на користь ТОВ «БРЕНІВАН» та ТОВ «АГРООЙЛГРУП», будь-якого критерію пов`язаності з контрагентами, зазначеного у пп. а) п. 14.1.159 ПК України. 
Твердження відповідача щодо пов`язаності юридичних осіб є необґрунтованими та спростовуються поясненнями представника позивача та наданими доказами.
Враховуючи, що позивач та ТОВ «БРЕНІВАН»; і ТОВ «АГРООЙЛГРУП, не є пов`язаними юридичними особами, у позивача не виникло обов`язку застосовувати при обрахунку фінансового результату до оподаткування з податку на прибуток «збільшувальну» податкову різницю, передбачену п. 140.5.10 ПК України, за операціями із надання позивачем безповоротної фінансової допомоги ТОВ «БРЕНІВАН» і ТОВ «АГРООЙЛГРУП».
Також, відповідачем не надано доказів в підтвердження, що операції з надання позивачем ТОВ «АГРООЙЛГРУП» і ТОВ «БРЕНІВАН» безповоротної фінансової допомоги є такими, що не мають відношення до господарської діяльності позивача, і спрямовані виключно на мінімізацію позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 01.07.2025 № 47034000701 (форма “Р”) про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 49 028 389 грн. основного платежу та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12 257 097,25 грн. ( т. 8 а.с.134, а.с.136) є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.07.2025 р. № 47434000701 (форма “Р”) про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 20 633 192 грн. основного платежу та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5 158 298 грн ( т.7 а.с.195, 194, т.8 а.с.132, 133), суд зазначає наступне.
Відповідачем в ході перевірки встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного, звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету у розмірі 20 633 192 грн з причини завищення податкового кредиту за рахунок включення до його складу сум ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Агрофірма Перспектива» та ТОВ «Агрофірма Хлібодар», операції по яким не підтверджені.
Враховуючи, що відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів ПП «Агрофірма Перспектива» та ТОВ «Агрофірма Хлібодар» були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.07.2025 р. № 47434000701 (форма “Р”) є обґрунтованою та також підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у сумі 24 224 грн. (т.1 а.с.32) підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Представником позивача подано заяву про вирішення судом питання стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачу у судовій справі № 340/6315/25 після ухвалення рішення по суті позовних вимог ( т.8 а.с.217-218).
Відповідно до положень ч. 7 ст. 139, ч.3 ст. 143 КАС України суд може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ОЕЗ ГРАДОЛІЯ” (вул. Мурманська, буд. 37-Г, смт. Нове, м. Кропивницький, 25491, ЄДРПОУ 40200759) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (пр. Шевченка, 15/1, м. Одеса, 65015, ЄДРПОУ 44104032) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 01.07.2025 р. № 47034000701 (форма “Р”).
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 01.07.2025 р. № 47434000701 (форма “Р”).
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОЕЗ ГРАДОЛІЯ” (ЄДРПОУ 40200759) судові витрати: на сплату судового збору в сумі 24 224 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (ЄДРПОУ 44104032).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН