ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року	Львів	Справа № 456/3144/25 пров. № А/857/47317/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
при секретарі судового засідання: Плесак М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 456/3144/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
головуючий суддя першої інстанції – Сас С.С., час ухвалення – 12.36 год.,
місце ухвалення – м. Стрий, дата складання повного тексту – 07.11.2025
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4860394 від 31.05.2025 року винесену поліцейським 1взводу 2 роти 2батальйону УПП у Львівській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Драбиком Олексієм Васильовичем про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП в сумі 20400 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з постанови серія ЕНА № 4860394 від 31.05.2025 року вбачається, що 31.05.2025 позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, позбавленою права керування, за що поліцейським 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 20400 грн.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки суддею не враховано, що поліцейський 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Драбик Олексій Васильович під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не з`ясував, зокрема: чи було вчинено ОСОБА_3 адміністративне правопорушення; чи винний ОСОБА_1 в його вчиненні; чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, а також не з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного її вирішення.
Апелянт зауважує про його необізнаність про судові засідання та взагалі про існування справи № 456/6322/24 про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також апелянт звертає увагу суду, що під час складання протоколу від 22.11.2024 року, посвідчення на право керування транспортним засобом у ОСОБА_1 не вилучалось та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом не видавався; у ОСОБА_1 в застосунку «ДІЯ» в сервісі «Судові послуги»/ «Водієві»/ «Виконавчі провадження» відсутня інформація про існування судової справи № 456/6322/24 та постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення на останнього у виді штрафу в розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік, що підтверджує про необізнаність Позивача про існування судової справи № 456/6322/24 та постановлення відносно нього постанови від 23.12.2024 року.
Після ознайомлення з матеріалами справи № 456/6322/24 14.06.2025 року була подана апеляційна скарга на вищевказану постанову до Львівського апеляційного суду, який у своїй постанові від 01.07.2025 року зазначив: «вважаю, доводи апелянта щодо пропуску строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу, а тому погоджуюсь з тим, що такий строк пропущений з поважних причин та його слід поновити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи судом першої інстанції», що також підтверджує факт необізнаності ОСОБА_1 про позбавлення його права керування.
Враховуючи положення ст. 294 КУпАП та факт поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/6322/24 слід вважати, що остання набрала законної сили лише 01.07.2025 року, а тому на момент винесення постанови серія ЕНА № 4860394 від 31.05.2025 року, ОСОБА_1 не вважався таким, що позбавлений права керування транспортним засобом на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
Апелянт зауважує, що суб`єктивна сторона даного правопорушення передбачає вину у формі прямого умислу, тобто суб`єкт правопорушення повинен не тільки керувати транспортним засобом, а й розуміти що його було позбавлено права керувати ним.
Згідно із положенням ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлений про дату судового засідання.
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4860394 від 31.05.2025 року, винесеної інспектором УПП у Львівській області Драбиком Олексієм Васильовичем, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.
Згідно вищевказаної постанови, 31.05.2025року о 15:17год. на автодорозі Київ-ЧопМ-06557км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Фольсваген Гольф н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1а ПДР - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що оскаржувана позивачем постанова винесена у відповідності до вимог КУпАП та Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до п.2.1.а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною четвертою статті 126 КУпАП визначена передбачена за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст.245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2024 року слідує, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановою Львівського апеляційного суду від 01.07.2025 року - постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника Крючкова І.М. без задоволення.
Апелянт вказує на необізнаність про існування постанови про позбавлення його права керування транспортними засобами та відсутність у зв`язку з цим у нього умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Апеляційний суд з цього приводу висновує наступне.
Відповідно до статті 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Згідно частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Порядок виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом визначений ст. 317-1 КУпАП. Так, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.
У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.
Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, виходячи із змісту приписів статті 317-1 КУпАП, на час винесення оскаржуваної постанови серії ЕНА №4860394 від 31.05.2025року позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, та не мав законних підстав керувати автомобілем.
Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Апеляційний суд зауважує, що позивач, будучи особою, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, мав передбачити розгляд судом матеріалів адміністративної справи відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП та, відповідно, можливість за результатом такого розгляду, настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, зокрема накладення на нього штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Окрім цього, позивач не був позбавлений можливості добросовісно користуватись процесуальними правами, зокрема, вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та результатами його розгляду.
З урахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції вірно виснував, що позивач не дотримався вимог п.2.1.а ПДР України, тому в діях останнього є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а тому постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4860394 від 31.05.2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП винесена відповідно до вимог цього Кодексу та скасуванню не підлягає.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2025 року у справі № 456/3144/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	

Повний текст постанови складений та підписаний 02.03.2026