ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року Справа № 915/1187/25 
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В., 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко Т.В., 
представників позивача: Школяра Д.О. (у судових дебатах 26.03.2026), 
представників відповідача: Гусєва М.М. (у судових дебатах 26.03.2026), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго”, 
до відповідача: Поспішенко Людмили Анатоліївни, 
про: стягнення 85020,93 грн,-
в с т а н о в и в:

Обласне комунальне підприємство “Миколаївоблтеплоенерго” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Поспішенко Людмили Анатоліївни грошові кошти у загальному розмірі 85020,93 грн, з яких: 67885,77 грн основного боргу за теплову енергію поставлену до нежитлових приміщень виставочного салону за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295 у період з листопада 2021 року по травень 2025 року; 11532,99 грн інфляційних втрат; 3255,94 грн – 3% річних; 2346,23 грн пені.
Ухвалою суду від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Відповідач у відзиві заперечує проти вимог позивача посилаючись на наступне:
- з 31.10.2021 припинив дію укладений між ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” та ФОП Поспішенко Л.А. договір купівлі-продажу теплової енергії №304.10 від 24.12.2020 і новий не укладався, оскільки, заяву-приєднання до індивідуального публічного договору про надання послуги з постачання теплової енергії Поспішенко Л.А. не підписувала і не повертала ОКП “Миколаївоблтеплоенерго”;
- 04.01.2022 ФОП Поспішенко Л.А. надіслала до ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” заяву-повідомлення про відмову від послуги з постачання теплової енергії та 08.08.2023 подана заява до Департаменту ЖКГ Миколаївської міськради про відключення спірного приміщення від теплопостачання;
- через військову агресію Російської Федерації проти України 15.03.2022 Поспішенко Л.А. з малолітньою дитиною виїхала до Німечинни, де досі і проживає, та 28.11.2022 офіційно припинила підприємницьку діяльність, як ФОП;
- в період з листопада 2021 року по травень 2025 року Поспішенко Л.А. послугами з постачання теплової енергії не користувалась тож і рахунки ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” не оплачувала.
До того ж, відповідачем у відзиві заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача.
Крім того, відповідач у письмовому клопотанні просив провести у даній справі судове засідання з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 02.09.2025 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, почато у справі підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 17.10.2025.
Позивач у відповіді на відзив на спростування заперечень відповідача вказував наступне:
- з 26.11.2020 власником нежитлових приміщень виставочного салону за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295; - є Поспішенко Людмила Анатоліївна;
- з 01.11.2021 між ОКП “Миколаївоблтеплоенерго” та ФОП Поспішенко Л.А. був укладений типовий індивідуальний договір №304.26, що є публічним договором приєднання, про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень виставочного салону за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295;
- у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою;
- згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, але відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» №2102-ІХ від 24.02.2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У підготовчому засіданні 17.10.2025 судом оголошено перерву до 10.11.2025.
Ухвалою суду від 10.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2025.
У судовому засіданні 10.12.2025 та 21.01.2026 судом оголошувались перерви відповідно до 21.01.2026 та 25.02.2026.
25.02.2026 розгляд справи не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.
Ухвалою суду від 25.02.2026 розгляд справи призначено на 26.03.2026.
В ході розгляду справи та в судовому засіданні 26.03.2026 представники сторін підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.
У судовому засіданні 26.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні 01.04.2026 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.
Згідно рішення Миколаївської міської ради №1078 від 26.05.2006 ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» з 01.06.2006 визнано виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста. 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за Поспішенко Людмилою Анатоліївною з 26.11.2020 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення виставочного салону за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295. 
До 28.11.2022 Поспішенко Людмила Анатоліївна здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За положеннями ст.51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до ст.52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст.202-208 ГК України, ч.9 ст.4 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань”, у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Подібна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.
Постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021 (далі – постанова КМУ №1022) затверджено зміни, що вносяться до постанови КМУ №830 від 21.08.2019 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії та індивідуальним і колективним споживачем який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Відповідно до п.13 постанови КМУ №1022, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 за №1022 та №1023.
Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021:
- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Відповідно до п.3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції змін внесених Законом №1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Разом з тим, п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Водночас, п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. 
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23.
На офіційному сайті ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» в мережі Інтернет розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, надалі - «Договір» (Додаток №4), що встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу, та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (п.1 Договору).
Суд вважає, що законодавцем була передбачена неактивність споживачів щодо укладання договорів, тому не підписання заяви-приєднання до договору не зумовлює відсутність підстав для його укладання, оскільки в даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним, що не передбачає підписання заяви-приєднання.
Відповідно до п.2 Договору даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом року з дати набрання чинності та враховується щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не поступає заява однієї з сторін про відмову від діючого договору (https://nikoblteplo.com.ua/content/ukladennya-pereukladennya-dogovoriv).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті позивача, як виконавця послуг, не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Отже, відповідачем було прийнято (акцептовано) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Окрім цього, факт надання послуги з постачання теплової енергії до багатоквартирного житлового будинку, в якому знаходяться нежитлові приміщення відповідачки, які належать їй на праві власності підтверджуються відповідними нарядами про проведення підключення постачання теплової енергії для опалення, звітами за спожиту теплову енергію за вузлом обліку та відомостями споживання теплової енергії.
Таким чином, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є факт отримання послуги.
Зважаючи на наведене, індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є укладеним та набрав чинності з 01.11.2021, у зв`язку з чим є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі і щодо своєчасної та повної оплати відповідачкою наданих позивачем послуг.
Відповідно до п.4 Договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.
Відповідно до п.5 Договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Пунктом 32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Відповідно до пункту 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
В опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 років позивач здійснював постачання теплової енергії до багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295, що підтверджується нарядами про проведення підключення постачання теплової енергії для опалення №3847Ю від 21.10.2021, №132А від 09.11.2022, №139А від 14.11.2023, №24А від 01.11.2024; наказами про початок опального періоду №732 від 01.11.2021, №253-АГ від 11.11.2022, №321-АГ від 13.11.2023, №338-АГ від 01.11.2024; наказами про закінчення опалювального періоду №115 від 09.03.2022, №76/2-АГ від 23.03.2023, №93/2АГ від 27.03.2024, №121 від 26.03.2025.
На підтвердження обсягів постачання теплової енергії позивачем надано звіти за спожиту теплову енергію за вузлом обліку №601863.01.
Суд вказує, що в умовах єдиної системи централізованого опалення подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення.
При цьому, нежитлові приміщення відповідачки є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. 
У спірний період позивачем щомісячно виставлялись та направлялись відподачці рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, що підтверджується списками (реєстрами) поштових відправлень.
Водночас, суд звертає увагу, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання чи неотримання споживачем рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №920/1343/21 від 29.04.2020).
Цивільним законодавством визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).
З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», як виконавець послуг, у спірний період з листопада 2021 року по травень 2025 року надавав теплову енергію для опалення нежитлових приміщень виставочного салону за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295, а відповідачка, як власник такого приміщення та споживач теплової енергії у спірний період, не сплатила вартість спожитої теплової енергії.
Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно він зобов`язаний здійснювати витрати на управління, утримання та збереження такого майна.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
До того ж, судом прийнято до уваги, що відповідачкою не надано суду доказів відключення нежитлових приміщень виставочного салону за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, буд.295, від системи централізованого опалення та постачання гарячої води у порядку, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.ст.76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідачка не спростувала вимоги позивача та не надала суду відповідні докази, які свідчать про погашення нею заборгованості за надані у період з листопада 2021 року по травень 2025 року послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 67885,77 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 67885,77 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Вказане право кредитора є імперативним, встановленим законодавством, тому не потребує підтвердження у договорі. 
На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача нараховані на суму основного боргу 3% річних за період з 01.01.2022 по 31.05.2025 у сумі 3255,94 грн та збитків від інфляції за період з січня 2022 року по березень 2025 року у сумі 11532,99 грн.
Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідачем не заперечені та не спростовані.
Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від інфляції суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, суд дійшов наступних висновків.
Окрім збитків від інфляції та 3% річних, позивач просить суд стягнути з відповідача 2346,23 грн пені, нарахованої на підставі ч.6 ст.231 ГК України.
Суд вказує, що умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а ч.6 ст.231 ГК України також не встановлювала конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлювала порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.
За такого, суд не вбачає підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі, а відтак приходить висновку про відмову у позові в цій частині.
Подібний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 (12-117гс19).

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Періодом виникнення спірної заборгованості є листопад 2021 року - травень 2025 року.
У відповідності до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02.04.2020.
Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені ст.ст.257, 258 ЦК України, були продовжені.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями) з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та було відмінено лише з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Відповідно до приписів п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» №4434-IX від 14.05.2025. Зазначеним Законом було скасовано зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Тобто, у спірних правовідносинах з 12.03.2020 по 30.06.2023 перебіг позовної давності зупинився на час дії установленого на території України карантину, а з 24.02.2022 по 04.09.2025 перебіг позовної давності зупинився на строк дії воєнного стану в Україні, а тому суд не вбачає правових підстав для застосування до вимог позивача про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат наслідків спливу строку позовної давності.
До того ж, оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення пені з підстав необґрунтованості, то заявлений відповідачкою сплив строку позовної давності до вимог про стягнення пені судом не застосовується.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Поспішенко Людмили Анатоліївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обласного комунального підприємства “Миколаївоблтеплоенерго” (54034, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.5-А, ідент.код 31319242) 67885,77 грн основного боргу, 11532,99 грн інфляційних втрат, 3255,94 грн – 3% річних та 2944,44 грн судового збору.
3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Повне судове рішення складено 22.04.2026.

Суддя М.В.Мавродієва