ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 м.Дніпро 
Справа № 908/3453/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.,
розглянувши апеляційну скаргу концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 по справі № 908/3453/25 (суддя Федько О.А.)
за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137)
до відповідача Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Донцова (попередня назва Гагаріна), буд. 10, кв. 73)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 11)
про стягнення заборгованості в розмірі 64697,11 грн
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:
Концерн «Міські теплові мережі» (далі – позивач, апелянт, концерн «МТМ») звернувся до Господарського суду Запорізької області із позовом до Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» (далі-відповідач) про стягнення суми 64 697,11 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання у період з 01.11.2021 по 30.06.2024 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач був користувачем нежитловими приміщеннями № 73-75 по вул. Дмитра Донцова (попередня назва Гагаріна), буд. 10 у м. Запоріжжя, відповідно до договору оренди від 04.09.2000 № 342/01. Позивачем було надано відповідачеві послуги з постачання теплової енергії, які відповідачем не оплачені в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, за період з 01.11.2021 по 30.06.2024 в загальному розмірі 64 697,11 грн. З посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, та умови Типового індивідуального договору № 72209261 від 01.11.2021 вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 у задоволенні позову відмовлено повністю. Судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення № 342/01 від 04.09.2000 (з урахуванням Додаткової угоди від 10.10.2018) Громадській організації «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» були надані в оренду нежитлові приміщення № 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м в будинку № 10 по вул. Гагаріна у м. Запоріжжя. Строк дії зазначеного договору оренди встановлено до 02.08.2021. Суд першої інстанції послався на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.01.2024 у справі № 908/2850/23, яким встановлено факт припинення договору оренди та зобов`язано відповідача повернути орендовані приміщення Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради. Суд вказав, що зазначене рішення набрало законної сили 16.02.2024 та має преюдиціальне значення відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України. На підставі цього суд дійшов висновку, що відповідач з 03.08.2021 не є користувачем орендованих нежитлових приміщень, оскільки договір оренди припинив свою дію 02.08.2021, тобто до моменту розміщення позивачем на офіційному вебсайті індивідуального договору на послугу з постачання теплової енергії. Суд також зазначив, що матеріали справи не містять доказів користування відповідачем вказаними приміщеннями після закінчення строку договору оренди, а відтак Громадська організація «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» не була споживачем послуги з постачання теплової енергії у спірному періоді, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:
Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 у справі № 908/3453/25 повністю та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь апелянта витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Рішення оскаржується в повному обсязі.
Узагальнення доводів апеляційної скарги:
Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач з 03.08.2021 не є користувачем нежитлових приміщень № 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м в будинку № 10 по вул. Гагаріна у м. Запоріжжя, та що матеріали справи не містять доказів користування відповідачем вказаними приміщеннями після закінчення строку договору оренди. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи містяться листи від Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (третьої особи), а саме: лист від 16.02.2023 вих. № 327 та лист від 27.06.2024 вих. № 939, відповідно до яких відповідач не повертав нежитлові приміщення балансоутримувачу, до яких надається послуга з постачання теплової енергії. Період заборгованості, за яким апелянт звернувся до суду, складає з 01.11.2021 по 30.06.2024, тобто на момент надання послуг та нарахування заборгованості апелянту не було відомо, що відповідач не користується нежитловим приміщенням. Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які підтверджують фактичне користування відповідачем приміщеннями у спірний період.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач за спірний період здійснив оплати за надані послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 49 249,31 грн, а саме: у грудні 2021 року — 13 792,00 грн, у березні 2022 року — 8 564,00 грн, у жовтні 2022 року — 8 838,70 грн, у грудні 2022 року — 5 742,11 грн, у липні 2023 року — 12 312,50 грн. Апелянт вважає, що здійснення відповідачем зазначених сплат свідчить про визнання ним факту укладення Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 72209261, оскільки відповідно до пункту 4 зазначеного договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка за надану послугу або факт отримання послуги.
Апелянт також посилається на те, що відповідно до пункту 38 Договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Згідно з пунктом 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць, а відповідно до пункту 34 Договору споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом. Апелянт зазначає, що на виконання пункту 5 Договору позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення за період з 01.11.2021 по 30.06.2024 на загальну суму 64 697,11 грн, що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості, інформацією щодо нарахувань по будинку в цілому та по приміщенню відповідача, а також рахунками на оплату спожитої послуги, які направлялись на адресу відповідача.
Апелянт посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України та зазначає, що відповідач не виконав свої обов`язки згідно з Договором щодо сплати за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 64 697,11 грн. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:
Громадська організація «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» 06.03.2026 надало відзив на апеляційну скаргу , відповідно до якого вказано, що на підставі договору оренди комунального майна від 04.09.2000 № 342/01, укладеного департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (балансоутримувач) та громадською організацією Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» в орендне користування було передане нежитлові приміщення №№ 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м в будинку № 10 по вул. Гагаріна. КП «ВРЕЖО №7» є балансоутримувачем, а не власником вказаних вище приміщень. Строк дії договору до 02.08.2021. Після закінчення терміну дії договору Орендар продовжував користування орендованим приміщенням. 
На думку КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7», факт продовження користування нежитловим приміщенням після закінчення терміну дії договору встановлено також Господарським судом Запорізької області у рішенні від 16.01.2024 по справі № 908/2850/23. Судом встановлено факт знаходження вказаного приміщення в оренді у відповідача та не повернення його з користування після закінчення терміну дії договору. У даній справі судом прийняте рішення про зобов`язання відповідача (Громадська організація «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ») передати з користування предмет оренди. Якщо суд приймає рішення про примусове повернення об`єкта оренди з користування, це підтверджує той факт, що орендар об`єктом користується та добровільно передати його з оренди відмовляється.
У зв`язку з тим, що орендар продовжував користування предметом оренди, тому і договірні зобов`язання поширюються не тільки на весь період дії договору, а і по дату повернення майна з користування, тобто періодом договірних зобов`язань є період з доби прийняття майна по добу здачі.
З огляду аналізу cтаттей 11, 599, 629 ЦК України, статтей 1, 7, 8, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 24 Закону України «Про теплопостачання» вбачається, що оплату послуг з постачання теплової енергії (при належному її постачанні) здійснює відповідач, як особа, що фактично отримала ці послуги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 року по справі № 908/3453/25 (суддя Федько О.А.) у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 у справі № 908/3453/25, яким відмовлено у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» про стягнення 64 697,11 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання у період з 01.11.2021 по 30.06.2024.
Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильну оцінку наявних у справі доказів. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував наявні в матеріалах справи листи третьої особи — КП «ВРЕЖО №7» (від 16.02.2023 вих. № 327 та від 27.06.2024 вих. № 939), які підтверджують, що відповідач не повертав нежитлові приміщення балансоутримувачу протягом спірного періоду. Крім того, апелянт вказує на те, що суд не надав оцінки факту здійснення відповідачем оплат за послуги з теплопостачання на загальну суму 49 249,31 грн протягом спірного періоду, що, на думку апелянта, свідчить про акцептування відповідачем умов Типового індивідуального договору та визнання факту споживання послуг.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що:
Концерн «Міські теплові мережі» є теплопостачальною організацією, основною метою діяльності якої є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією.
02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на власному офіційному вебсайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Відповідне повідомлення також опубліковано на офіційному вебсайті Запорізької міської ради.
Громадській організації «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення № 342/01 від 04.09.2000 (з урахуванням Додаткової угоди від 10.10.2018), укладеного між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), КП «ВРЕЖО №7» (балансоутримувач) та відповідачем (орендар), були надані в оренду нежитлові приміщення № 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м в будинку № 10 по вул. Гагаріна (на даний час Дмитра Донцова) у м. Запоріжжя. Строк дії договору оренди встановлено до 02.08.2021.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.01.2024 у справі № 908/2850/23, яке набрало законної сили 16.02.2024, зобов`язано Громадську організацію «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради зазначені нежитлові приміщення з одночасним підписанням Акту приймання-передачі. Під час розгляду справи № 908/2850/23 встановлено, що нерухоме майно за актом прийому-передачі не повернуто, новий договір оренди даного майна не укладався.
Третя особа — КП «ВРЕЖО №7» — у письмових поясненнях від 01.12.2025 підтвердила, що після закінчення терміну дії договору оренди орендар продовжував користування орендованим приміщенням, а до 30.06.2024 предмет оренди з користування до КП «ВРЕЖО №7» не повертався.
З матеріалів справи вбачається, що ГО «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення № 342/01 від 04.09.2000 (з урахуванням Додаткової угоди від 10.10.2018 до Договору), який укладено між департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (балансоутримувач) та громадською організацією «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» (орендар), були надані в оренду нежитлові приміщення № 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м в будинку № 10 по вул. Гагаріна (на даний час Дмитра Донцова) в місті Запоріжжя.
Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період: 01.11.2021 по 30.06.2024 на загальну суму 64697,11 грн, що підтверджується також розрахунком суми грошової заборгованості, інформацією щодо нарахувань як по будинку в цілому так і по приміщенню відповідача, та які додаються до цієї позовної заяви. Позивачем були сформовані та надані Відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги.
Тобто, відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 64697,11 грн. 
Згідно своїх господарських зобов`язань позивач здійснює постачання теплової енергії до нежитлового приміщення загальною площею 125,59 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гагаріна (Дмитра Донцова), 10, яке знаходиться на балансі ДКП «ВРЕЖО № 1».
Додатковою угодою до Договору оренди від 04.09.2000 № 342/01 нежитлового приміщення по вул. Гагаріна, 10, м. Запоріжжя від 30.04.2015 на підставі технічного паспорту ЗМБТІ від 10.02.2014 внесені зміни до п. 1.1 вищезгаданого Договору оренди в частині характеристики приміщення, а саме: замість слів «…нежитлове приміщення загальною площею 125,59 кв.м…» читати «…приміщення №№ 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м» та був продовжений строк дії договору оренди від 04.09.2000 № 342/01 до 02.09.2018.
В подальшому Додатковою угодою до Договору оренди від 04.09.2000 № 342/01 нежитлового приміщення по вул. Гагаріна, 10, м. Запоріжжя від 01.10.2018 було змінено в Договорі оренди сторону Балансоутримавача з «комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради на «комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7». 
Додатковою угодою від 10.10.2018 до Договору, Договір оренди нежитлового приміщення від 04.09.2000 № 342/01 викладено в наступній редакції:
Пунктом 2.4 Договору в редакції додаткової угоди від 10.10.2018 визначено, що в разі закінчення строку дії цього Договору або його дострокового розірвання Орендар передає комунальне майно Балансоутримувачу (Орендодавцю), одночасно із підписанням Акту приймання-передачі вказаного майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинними нормативно-правовими актами з цього питання.
Відповідно до п. 5.12 Договору в редакції Додаткової угоди від 10.10.2018 передбачено, що Орендар зобов`язаний в разі припинення дії Договору оренди або дострокового розірвання Договору повернути Орендодавцю, Балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час його передачі в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцю, Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.01.2024 у справі № 908/2850/23, яке набрало законної сили 16.02.2024, зобов`язано Громадську організацію «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради зазначені нежитлові приміщення з одночасним підписанням Акту приймання-передачі. Під час розгляду справи № 908/2850/23 встановлено, що нерухоме майно за актом прийому-передачі не повернуто, новий договір оренди даного майна не укладався.
Третя особа КП «ВРЕЖО №7» у письмових поясненнях підтвердила, що після закінчення терміну дії договору оренди орендар продовжував користування орендованим приміщенням, а до 30.06.2024 предмет оренди з користування до КП «ВРЕЖО №7» не повертався.
Господарським судом Запорізької області 26.02.2024 на примусове виконання рішення суду по справі № 908/2850/23 видано наказ про зобов`язання Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» (69000, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 10, кв. 73, ідентифікаційний код 20501900) повернути Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ідентифікаційний код 37573068) нежитлові приміщення №№ 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) загальною площею 126,70 кв.м в будинку № 10 по вул. Гагаріна у м. Запоріжжі, з одночасним підписанням Акту приймання - передачі.
У матеріалах справи міститься відповідь на лист Концерну «Міські теплові мережі» (Вхід. № 6304 від 01.07.2024) від Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7», згідно якого позивачу було повідомлено, що за договором оренди № 342/01 від 04.09.2000 орендарем нежитлового приміщення №№ 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) площею 126,7 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 10, є ГО «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження». Приміщення з орендного користування балансоутримувачу за актом прийому-передачі не поверталось. 
Перевіривши вищевказані обставини та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позиції позивача щодо підтвердження факту користування нежитловим приміщенням №№ 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) площею 126,7 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 10, Громадською організацією «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження». Доказів того, що передані за договором оренди нежитлові приміщення №№ 73, 74, 75 повертались балансоутримувачу в період з 01.11.2021 по 30.06.2024, матеріали справи не містять.
Згідно з п. 5.13, викладеним в Додатковій угоді до Договору оренди від 04.09.2000 № 342/01 нежитлового приміщення по вул. Гагаріна, 10 від 10.10.2018, орендар зобов`язаний укласти відповідні договори з постачальниками комунальних послуг, з суб`єктом (балансоутримувач будинку, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управитель будинку тощо) договір про надання послуг та (або) сплату членських внесків на утримання будинку і споруд та прибудинкової території, та своєчасно вносити платню (внески, платежі тощо) за ці послуги у встановленому законодавством порядку. 
Невиконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України «Про теплопостачання».
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналогічне визначення міститься у ст.1 Закону України «Про теплопостачання».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 4 статті 13 цього ж Закону передбачено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що укладення договору з теплопостачання відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Не виконуючи вимоги чинного законодавства щодо укладення зазначеного договору, споживач фактично сам створює ситуацію, в якій він позбавлений права впливати на якість, ціну, вибір постачальника послуг тощо, а також користуватись іншими правами, передбаченими Правилами користування тепловою енергією.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Отже, у разі відсутності договору, проте з доведенням та належним підтвердженням матеріалами справи факту поставки споживачу теплової енергії, останній не звільняється від оплати наданої послуги.
Колегією суддів враховується правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/2267/17, в якій зазначено, що відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Разом з цим, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі і має істотне значення для її правильного вирішення.
Факт постачання теплової енергії до нежитлового приміщення №№ 73, 74, 75 першого поверху (літ. А-6) площею 126,7 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 10, підтверджується архівом показів опалення по дог./сп. 72209261 / 1 – вул. Дмитра Донцова, 10 прим. – 73 -75, листом голови правління ОСББ «Запоріжжя Гагаріна 10» (Вих. № 21/09-1 від 27.09.2021) до Концерну «МТМ», яким повідомляється, шо будинок № 10 по вул. Гагаріна готовий до опалювального сезону, паспортами готовності до роботи в опалювальний період 2021-2022, 2022-2023, будинку № 10, складеними та підписаним головою правління ОСББ «Запоріжжя Гагаріна 10» Охотіним М.В.
Разом з тим, про надання відповідної послуги за вказаною вище адресою у спірний період свідчать, у тому числі, рішення Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 років.
Відповідно до розрахунку основного боргу за договором № 72209261 за період з 01.11.2021 по 30.06.2024 за адресою надання послуг: вул. Дмитра Донцова, 10 прим. 73-75, загальна сума заборгованості складає 64697,11 грн.
Як вбачається з цього розрахунку, Громадська організації «Запорізьке міське об`єднання німців «ВІДРОДЖЕННЯ» частково сплачувала заборгованість з наданих послуг теплопостачання за спірний період, здійснено наступні оплати: 
грудень 2021 р. – 13792,00 грн; 
березень 2022 р. – 8564,00 грн; 
жовтень 2022 р. – 8838,70 грн;
грудень 2022 р. – 5742,11 грн;
липень 2023 р. – 12312,50 грн.
Таким чином, за спірний період відповідач здійснив оплату на 49249,31 грн, тим самим визнавши, що було укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 72209261.
До того ж, матеріали справи не містять доказів, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та неналежне ненадання послуг з постачання тепла.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, дослідивши апеляційну скаргу концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 по справі № 908/3453/25 , враховуючи встановлені фактичні обставини, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» 64697,11 грн суми заборгованості слід задовольнити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 належить скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Якщо суд апеляційної не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 по справі № 908/3453/25 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.01.2026 по справі № 908/3453/25 - скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги концерну «Міські теплові мережі» до Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження» про стягнення заборгованості в розмірі 64697,11 грн – задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження»( ЄДРПОУ: 20501900) за період з 01.11.2021 по 30.06.2024 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ»: суму грошової заборгованості в розмірі 64697,11 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 у Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458.
Стягнути Громадської організації «Запорізьке міське об`єднання німців «Відродження»( ЄДРПОУ: 20501900) судові витрати у загальному розмірі сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги - 6416,00 грн на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ: 32121458.
Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.О. Кошля 

Суддя О.І. Кучеренко

Суддя Т.В. Стефанів