Справа № 481/1706/25 
Провадж.№ 2/481/3/2026
Р І Ш Е Н Н Я
іменем У К Р А Ї Н И
18.03.2026  року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Уманської О.В.,
за участю секретаря судових засідань Кузьміної Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Новий Буг цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
у листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3479494 від 22.02.2023 року у розмірі 102912,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 (далі відповідач) було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3479494, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у сумі 19200 грн. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Клієнт зобов`язався у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.
26.10.2023 року між ТОВ ««ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір факторингу №26102023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «ФК ПРОФІТ» за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3479494. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК СІТІ КОЛЕКТ» за договором факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 102912 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 19200 грн, заборгованість за процентами у розмірі 83712,00 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі та відшкодувати судові витрати.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін .
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань по відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Через канцелярію суду надала письмові пояснення, відповідно до яких факт укладення договору та отримання кредитних коштів підтвердила. Зазначила, що повернути кредитні кошти у визначений строк не змогла у зв`язку з тяжким матеріальним становищем її сім`ї. Вважає заявлену позивачем суму заборгованості значно завищеною та необґрунтованою, оскільки вона у декілька разів перевищує суму фактично отриманого кредиту. Крім того просила розстрочити виконання рішення у зв`язку з тяжким матеріальним становищем та наявністю на утриманні 2 неповнолітніх дітей.
При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
22.02.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3479494. Відповідно до договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 19200,00 грн зі строком користування протягом 360 днів, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка складає 2,00% в день. Знижена процентна ставка становить 0,60% в день та застосовується за умови сплати до 24.03.2023 року або протягом 3 днів після цієї дати коштів у сумі не менше суми першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. 
Факт перерахування 22.02.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитних коштів у розмірі 19 200,00 гривень на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК» від 28.02.2024 року та не заперечується відповідачем.
26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» було укладено договір відступлення прав вимоги №26102023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «ФК ПРОФІТ» за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3479494 від 22.02.2023 року.
В подальшому 09.09.2025 року між ТОВ «ФК ПРОФІТ» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №ДО-20250909/001, за яким ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №3479494 від 22.02.2023 року.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників за договором факторингу №ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року, розмір відступлених прав вимоги до боржника ОСОБА_3 за кредитним договором №3779494 складає 102912,00 грн.
Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Вищевказаний договір був укладений з дотриманням вимог щодо укладення електронних правочинів, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 207, ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України, ст.ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», який містить усю інформацію та умови, що є необхідними для даного виду договорів, складений в передбаченій законом формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором – Е006.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст.514, ч. 1 ст.1084 ЦК України).
Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_2 Договору №3479494 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.02.2023 року.
На виконання умов Договору №3479494 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.02.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на картковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 19200 грн.
Відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 102912,00 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 19200,00 грн, заборгованість за процентами у розмірі 83712,00 грн.
Заборгованість за кредитним договором підтверджена відповідним розрахунком та відповідає умовам договору (в тому числі узгодженими сторонами розміром процентної ставки, строком кредитування).
Разом з тим вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування позикою суд приходить до такого висновку.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч.1 ст.1048 ЦК України.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1ст.1048 ЦК України).
Позивач вказує, що станом на 24.11.2025 року загальний розмір заборгованості по відсоткам становить 83 712,00 грн. 
Разом з тим, згідно зі ст.ст.11,12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п.5 ч.3ст.18 Закону України, «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі №664/1261/16-ц (провадження №61-25248св18), від 27.01.2020 у справі №754/6091/18 (провадження №61-11473св19), від 07.10.2020 у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 (провадження №61-1416св20).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Натомість вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу 
Згідно з умовами договору споживчого кредиту, орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк користування кредитом становить 10 338,49 % річних (а.с.10), що на переконання суду є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п.6 ч.1ст.3 ЦК України.
Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч.4 ст.42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 №7-рп/2013).
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Таким чином фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
З огляду на зазначене, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за відсотками за договором № 3479494 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 83712,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту за вказаними договором в розмірі 19200,00 грн, є непропорційно великою сумою відсотків, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, суд вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до максимально дозволеного ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції на момент розгляду справи ) розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1 % на день.
Відповідно до розрахунку заборгованості строк нарахування процентів складає 218 днів, таким чином розмір процентів за вказаний період складає ( 19200 грн х 1% х 218 днів ) 41856,00 гривень.
Отже, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19200,00 грн. та заборгованість за відсотками 41856,00 грн., а всього 61056,00 гривень.
Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1437,21 грн. 
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу лише в сумі 3000 грн, виходячи з наступного.
Стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, а саме: договір №25 від 17.10.2025 року, укладений між ТОВ ФК «СІТІ КОЛЕКТ» та адвокатом Бацюк О.М, заявку №75 про надання правової допомоги, укладену між ТОВ ФК «СІТІ КОЛЕКТ» та адвокатом Бацюк О.М., витяг акту №75 про надання юридичної допомоги від 24.10.2025 року, платіжну інструкцію №91 від 27.10.2025 року. Враховуючи те, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним, даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними по справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Враховуючи принципи співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн.
Щодо клопотання про надання розстрочення виконання рішення суд виходить з такого.
Згідно із ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
У постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Згідно з вимогами ст.10, 81 ЦПК України саме відповідач зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення.
Відповідач просить розстрочити виконання рішення посилаючись на те, що не має можливості виконати рішення суду через складне матеріальне становище, зумовлене відсутністю у неї доходів ( крім соціальної допомоги), перебуванні на утриманні двох неповнолітніх дітей та тривалого лікування чоловіка внаслідок отриманих поранень під час бойових дій. Крім того зазначає про відсутність у її власності будь-якого нерухомого майна чи транспортних засобів.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних доказів, виникнення виключних обставин у розумінні ст.435 ЦПК України, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду.
Більш того, кредитні зобов`язання, щодо виконання яких судом вирішувався спір у справі, є зобов`язаннями боржника щодо періодичного повернення взятого кредиту протягом певного строку або шляхом встановлення періодичних платежів.
Таким чином об`єктом розстрочення є зобов`язання відповідача щодо повернення кредитних коштів, сплата яких передбачалась періодичними платежами, та не виконувалась позичальником.
За таких обставин, суд вважає, що не може бути надана розстрочка платежів, стягнутих у вигляді одноразової суми, у зв`язку із порушенням зобов`язань по сплаті періодичних платежів.
Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства допускають розстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках. Безпідставне розстрочення виконання рішення суду підриває правовий принцип своєчасного та повного виконання судового рішення у цивільній справі, що являється складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розстрочення виконання рішення суду.
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №3479494 від 22.02.2023 року в загальному розмірі 61056,00 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) у розмірі 19200,00 гривень та заборгованості за процентами у розмірі 41856,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» судовий збір в розмірі 1437,21 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 гривень.
Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ», адреса місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Прорізна11 офіс 1, код ЄДРПОУ 43950742.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 18.03.2026 року. 

Суддя