ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 квітня 2026 року справа №200/182/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року по справі №200/182/26 (суддя І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачеві середнього заробітку за період невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7399/24 відповідно до статті 117 КЗпП України за період з 05.02.2025 року по 04.08.2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачеві відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за період затримки з 05.02.2025 року по 04.08.2025 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, завдану системною та тривалою протиправною бездіяльністю;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь період порушення строків виплати належних грошових сум до дня фактичного розрахунку.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 5 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України . 
При прийнятті спірної ухвали судом першої інстанції було встановлено, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває справа №200/10184/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з аналогічним предметом та підставами позову, по якій на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції формально послався на існування справи № 200/10184/25, проте не здійснив повного та всебічного аналізу матеріалів цієї справи, що прямо порушує вимоги статей 9, 72, 77, 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач зазначає, що при прийнятті спірної ухвали судом першої інстанції не було враховано, що по справі № 200/10184/25 станом на 9 січня 2026 року позивач недоліки не усунув, а тому суд повинен був повернути позовну заяву по справі № 200/10184/25. Однак станом на 14 січня 2026 року по справі № 200/10184/25 суд не вчинив жодної процесуальної дії.
Позивач вважає, що пункт 5 частини 4 статті 169 КАС України підлягає застосуванню виключно у випадках реального паралельного розгляду двох ідентичних позовів, а не у ситуації, коли перша справа перебуває у стані процесуальної невизначеності через невчинення судом необхідних дій.
Фактично суд першої інстанції створив ситуацію, за якої: один позов залишений без руху і не завершений процесуально; інший позов повернутий; жодна зі справ не перебуває у стадії розгляду. Такий підхід блокує доступ особи до правосуддя, суперечить завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України, та принципу ефективного судового захисту.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. 
За правилами пункту 5 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
В межах цієї справи, на підставі інформації внесеної до автоматизованої комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа №200/10184/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання відповідача виплатити відповідно до ст. 117 КЗпП середній заробіток за період затримки з 05.02.2025 по 04.08.2025; стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої системною та тривалою протиправною бездіяльністю, у розмірі 50 000 грн.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за весь період порушення строків виплати належних грошових сум до дня фактичного розрахунку.
Отже, предмет та підстави позову у цій справі та у справі №200/10184/25 є аналогічними, що не заперечується позивачем.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2025 у справі № 200/10184/25 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання до суду: 1) уточненої позовної заяви із зазначенням: конкретної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні яку необхідно стягнути, обґрунтованої із визначенням всіх використаних складових елементів (вирахуваної згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100); належного формулювання позовних вимог, викладенням обставин, на яких вони ґрунтуються, та доданням відповідних доказів у відповідності із ст. 5 та п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України; 2) доказів сплати судового збору у розмірі, визначеному з розрахунку 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 повернуто позивачу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений строк.
З викладеного вбачається, що станом на час вирішення питання про відкриття провадження у цій справі та прийняття 14 січня 2026 року спірної ухвали, щодо позову в адміністративній справі № 200/10184/25 не була постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було повернуто позивачеві позов на підставі пункту 5 частини 4 статті 169 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що за приписами пункту 5 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Отже твердження позивача, що пункт 5 частини 4 статті 169 КАС України підлягає застосуванню виключно у випадках реального паралельного розгляду двох ідентичних позовів, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Колегія суддів вважає, що КАС України передбачає можливість захисту порушеного права виключно шляхом подання однієї позовної заяви, про що свідчить вимога п.11 ч. 5 ст. 160 КАС України, а саме подання позивачем власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Вказане обґрунтовано необхідністю дотримання принципу юридичної визначеності у контексті унеможливлення існування двох взаємовиключних рішень з одного й того ж питання, що досягається різними процесуальними засобами в залежності від стадії на якій установлено можливість подвійного розгляду тотожної справи.
Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до вимог частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно прийнято ухвалу про повернення позовної заяви позивачу.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 169, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року по справі №200/182/26 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року по справі №200/182/26 - залишити без змін.
Повне судове рішення – 09 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко