Справа № 450/2411/25 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/2802/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – Блонського Михайла Андрійовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Баюш Лілія Володимирівна до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2025 року  ОСОБА_2  звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання. Просила стягувати з батька ОСОБА_1 аліменти на її утримання як дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.06.2024 та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років, а також стягнути на її користь понесені додаткові витрати на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 23065, 5 грн.; судові витрати просила стягнути з відповідача та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу. 
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що рішенням суду від 14.05.2019 у справі 450/1636/18 було постановлено про стягнення аліментів з батька на неї, яка була ще неповнолітньою. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона досягла повноліття. Її батько проживає окремо та не бажає добровільно у належному обсязі утримувати доньку фінансово, а тому вона фактично перебуває на утриманні матері з моменту повноліття. Вона намагалась узгодити з батьком питання її утримання у добровільному порядку, однак він ухиляється від такого утримання. Станом на час подання позову вона навчається на другому курсі денної, платної форми навчання факультету педагогічної освіти, спеціальність «Спеціальна освіта». Навчальний заклад та платну форму навчання батьки обирали спільно, однак коли заходить мова про оплату частини витрат, батько ухиляється від надання коштів. На рахунок Львівського національного університету імені Івана Франка, за навчання на виконання умов договору було здійснено платежі на суму 31069 грн.; 27.04.2024 за надання стоматологічних послуг сплачено 1900,00 грн. та 04.09.2024 – 420 грн. за придбання картки для проїзду у громадському транспорті; 31.01.2025 сплачено 12742,00 грн. за придбаний абонемент у спортивному залі. Станом на даний час батько не компенсував 50% понесених витрат, а тому просить їх стягнути. Відповідач є працездатною особою, має офіційну роботу та стабільний дохід, а тому може забезпечувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Просила задоволити позовні вимоги.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання, - задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.06.2025 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23-х років.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15489,50 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесять дев`ять гривень 50 коп.) вартості навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку та просив суд скасувати рішення суду в частині стягнення додаткових витрат і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.
Покликається на те, що чинним законодавством не передбачено можливості стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, а всі витрати на неї повинні охоплюватися аліментами. Отже в цій частині позов не підлягав до задоволення, оскільки стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину законодавством не передбачено, а по-друге відповідач надав позивачеві кошти в розмірі 40000,00 гривень протягом року, які вона і мала
витратити на оплату навчання, а тому не має права вимагати їх стягнення.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду оскаржується в частині стягнення 15489,50 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесять дев`ять гривень 50 коп.) вартості навчання. В іншій частині рішення суду не переглядається.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення вартості навчання, суд першої інстанції виходив з того, що за навчання позивачки було сплачено 30979,00 грн., які в силу вимог ст. 199 СК України покладаються на батьків позивачки, які зобов`язані утримувати дитину, що навчається, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Зубрянською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 16.05.2006, актовий запис №12.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.05.2019 позовні вимоги ОСОБА_4 , - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1 / 3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05. 2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття; а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 половину вартості додаткових витрат на двох дітей: дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме грошові кошти в сумі - 10 369,90 грн. (десять тисяч триста шістдесят дев`ять гривень 90 копійок); у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в іншій їх частині, -відмовлено.
Як вбачається з довідки факультету педагогічної освіти ЛНУ ім.І.Франка №1212 від 27.04.2025 ОСОБА_2 дійсно є студенткою ІІ курсу денної платної форми навчання факультету педагогічної освіти, спеціальності Спеціальна освіта, закінчує навчання 30 червня 2027 року.
З наявного у матеріалах справи копії договору про навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка від 13.08.2023, укладеного з ОСОБА_2 (законний представник ОСОБА_6 ) вбачається, що фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями ст. ст.180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст. ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. ст. 198, 199).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, тобто не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, згідно положень ст. 185 СК України.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2021 року у справі № 336/1488/19.
Разом із тим, з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 втратила правовий статус дитини (ст. 6 СК України), отже, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітньої дитини.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199-201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17.
Враховуючи, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року вирішено стягувати з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10.06.2025 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23-х років, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на підставі ст. 199 СК України ОСОБА_2 використала, тому суд першої інстанції у справі, що переглядається апеляційним судом, не мав жодних правових підстав задовольняти такі позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 - задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року в частині стягнення вартості навчання скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15489,50 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесять дев`ять гривень 50 коп.) вартості навчання – відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23.03.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді       Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.