Справа № 522/23140/25-Е
Провадження № 2/331/1538/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року        місто Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Каретник Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Данилевської О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Бізнес позика» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.02.2024 між ТОВ «Бізнес позика», та ОСОБА_1 укладено Договір №485724-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 11.02.2024 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №485724-КС-004 про надання кредиту.
11.02.2024 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №485724-КС-004 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8432, на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий ОСОБА_1 було введено/відправлено.
Таким чином, 11.02.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №485724-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника, котра позичальником вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. Сторонами визначено, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14874498 % за кожен день користування кредитом.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, однак, відповідач свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 86854,50 грн., що складається із: прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 20000,00 грн.; прострочених платежів по процентах у розмірі 63854,50 грн., прострочених платежів за комісією у розмірі 3000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також він просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 2422,40 грн.
Ухвалою судді від 19.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
У відповідь на вказану ухвалу АТ «Універсал Банк» 10.02.2026 надіслало до суду лист про надання інформації, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 дійсно було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , та до якого долучено виписку про рух грошових коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_2 за період з 11.02.2024 по 28.07.2024.
18.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хархан О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Зокрема, як на підставу для поновлення пропущеного строку для подання відзиву представник відповідача зазначає про те, що вона ознайомилася з матеріалами справи лише 16.02.2026, у зв`язку з чим вважала, що це є поважною причиною несвоєчасного подання відзиву на позовну заяву. 
Також вона вказала, що доказів того, що 11.02.2024 відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 485724-КС-004 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, а також отримання відповідачем коштів, суду не надано. Твердження позивача про те, що ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало і надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника є необґрунтованим, оскільки, не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами. Також позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів.
Крім того, позовна заява не містить розрахунку вказаної в позові суми боргу (його складових частин), яку позивач бажає стягнути з відповідача, що є необхідними відомостями з метою встановлення точних періодів та складових боргу, який виник у відповідача відповідно до обов`язків позичальника у кредитному договорі, оскільки обґрунтованим розрахунком є такий, що містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування та інше) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору, із зазначенням: по тілу кредиту - суми, яка підлягає сплаті по кожному із платежів, суми, яка сплачена, суми заборгованості із зазначенням періоду заборгованості; по відсоткам, комісії та пені - суми, яка підлягає сплаті окремо за відсотками, комісією та пенею, суми, яка була/не була сплачена окремо за відсотками, комісією та пенею, початок та кінець періоду нарахування за відсотками, комісією та пенею, кількість днів нарахування, розрахунок процентів та сума боргу по них, тощо.
Щодо таблиці заборгованості, яка надана позивачем, представник відповідача звертає увагу на те, що позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано вимоги п. п. 18 і 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якими доповнено ЦК України Законом № 2120-IX від 15.03.2022.
Стосовно стягнення комісії у загальному розмірі 3000,00 грн., то представник відповідача зауважила, що у кредитному договорі № 485724-КС-004 від 11.02.2024, укладеному між ТОВ «Бінес позика» та відповідачем, не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія, також позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим, на переконання представника відповідача, підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості (за надання кредиту) немає, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи і виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. 
Також представник відповідача вказує про те, що відповідач не мав та не має електронного цифрового підпису, а одноразовий ідентифікатор, на який посилається позивач, не є відповідним засобом підпису, як те визначає Закон України «Про електронну комерцію». Позивачем не спростовано вказане твердження відповідача та не надано доказів протилежного в розумінні вимог ст.ст.76-80 ЦПК України. 
Також представник відповідача звертає увагу на те, що відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» (додаток до позовної заяви №10) переказ був здійснений на картковий рахунок НОМЕР_2 . Встановити факт, що зазначений картковий рахунок НОМЕР_2 є саме картковим рахунком № НОМЕР_2 , неможливо. Крім того, неможливо встановити, що саме цей картковий рахунок належить відповідачці, що саме відповідачка отримала та користувалась кредитними коштами.
Тому представник відповідача вважає вказане підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» неналежним доказом перерахування та отримання позичальником грошових коштів. Крім того, зазначений документ не містить дати складання і не відповідає ознакам первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Також відповідач вважає лист ТОВ «ПрофітГід» без дати та розрахунок заборгованості неналежними доказами, оскільки до позову не долучено доказів наявності правовідносин між ТОВ «Бізнес позика» та ТОВ «ПрофітГід», що могли би свідчити про здійснення переказу коштів на рахунок відповідача від імені позивача, а також у самому договорі № 485724-КС-004 від 11.02.2024 не вказано про те, що у перерахуванні кредитних коштів братиме участь третя особа.
Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що із наданої АТ «Універсал Банк» виписки про рух грошових коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_2 , переказ у розмірі 20000,00 грн. неможливо ідентифікувати.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом відповідач зазначила, що нарахування відсотків має відбуватися в межах строку, зазначеного в договорі № 485724-КС-004 від 11.02.2024, тобто протягом 24 тижнів до 28.07.2024 (п.п. 2.7. договору), а не до 06.10.2025, як зазначено в розрахунковій таблиці, та звернула увагу суду про розбіжності в умовах кредитного договору № 485724-КС-004 від 11.02.2024 та розрахунку заборгованості, наведеному в таблиці заборгованості.
Так, зокрема, вона зазначила, що виходячи з умов договору кредит було отримано на 168 днів (24 тижні * 7 днів), денна процентна ставка складає 0,95 процентів, тому проценти мають складати 20000,00 грн.*0,95%*168 днів, що складає 31920,00 грн., тіло кредиту складає 20000,00 грн., що разом становить 51920,00 грн. 
Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, додаткових угод до нього та факту отримання кредитних коштів та користування кредитними коштами саме відповідачем, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з останньої заборгованості за кредитом. Тому представник відповідача просила поновити строк для подання відзиву, прийняти даний відзив, долучити його до матеріалів справи і відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. 
20.02.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, зокрема, про те, що до позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес позика» Гайворонською М.М., що відповідно до повідомлення Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 «Щодо порядку укладення електронного договору» є належним доказом підтвердження укладення електронного договору. Щодо дій сторін з укладення кредитного договору, то представник позивача зазначив, що під час укладення кредитного договору сторони погодились укласти кредитний договір з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», що зазначено на самому початку кредитного договору. Тому підписання цього кредитного договору відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора відповідає як умовам договору, так і вимогам чинного законодавства. При цьому, кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, не є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України.
Стосовно перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором представник позивача вказав, що номер банківської картки для перерахування кредитних коштів за кредитним договором був вказаний позичальником під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця. На підтвердження вищезазначеного до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця «Анкета клієнта», відповідно до якого позичальником був зазначений номер банківської картки НОМЕР_2 для перерахування на цю картку кредитних коштів за кредитним договором. Крім того, на підтвердження перерахування коштів відповідачу до позовної заяви була додана довідка, яка сформована в платіжній системі «Platon», яка була надана ТОВ «Бізнес позика» посередником ТОВ «ПрофітГід», який надає послуги на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020, та яка підписана кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «ПрофітГід».
Також представник позивача вказує про те, що позивач не може надати виписку по рахунку позичальника, оскільки ТОВ «Бізнес позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами зазвичай здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Таку виписку може надати або сам позичальник або банк на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, у зв`язку з чим до суду разом із позовною заявою було подано відповідне клопотання про витребування доказів. 
З приводу наданих позивачем документів первинного бухгалтерського обліку, представник позивача зазначає про те, що надані позивачем разом з позовною заявою довідка з платіжної системи, розрахунок заборгованості за кредитним договором, кредитний договір із встановленим у п. 3.2.3. графіком платежів, доказ перерахування кредитних коштів є належними, допустимими та достатніми доказами існування у відповідача заборгованості за кредитним договором. Вищезазначені документи є документами первинної бухгалтерської документації, які повністю відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. При цьому, чинне законодавство у сфері бухгалтерського обліку, зокрема, вищезазначені нормативно-правові акти, не містять переліку (виключного переліку) документів первинної бухгалтерської документації, а головним є дотримання визначених у цих нормативно-правових актах вимог під час складання первинних документів.
Щодо витребуваної у банку інформації (доказів), що становить банківську таємницю, то позивач не зміг самостійно отримати зазначені у позовній заяві докази, оскільки відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Тому позивач і звертався до суду з відповідним клопотанням про витребування цієї інформації.
З приводу стягнення процентів за кредитним договором, порядку їх нарахування та розміру представник позивача зазначив, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Щодо обов`язку позичальника сплатити проценти за кредитним договором відповідно до умов кредитного договору, то позивач за кредитним договором не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України у вигляді пені чи штрафів, жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми, а також не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору.
З приводу правомірності встановлення небанківською установою ТОВ «Бізнес позика» комісії за надання кредиту у кредитному договорі та правомірності стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту представник позивача вказав, що всі істотні умови кредитного договору: тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо встановлені не у Правилах надання кредитів, Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами) чи якихось «тарифах та умовах» , а саме у кредитному договорі, який позичальник уклав з ТОВ «Бізнес позика» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписав за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами кредитного договору, укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та позичальником, встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні «додаткові чи супутні банківські послуги» цією комісією не передбачені.
Щодо розрахунку заборгованості за Кредитним договором представник вказав, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи.
Щодо надання додаткових доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, то адреса електронної пошти була зазначена позичальником під час укладення кредитного договору в його особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця. На підтвердження вищезазначеного до позовної заяви був доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця «Анкета клієнта», у якому була зазначена адреса електронної пошти позичальника, крім того, адреса електронної пошти, на яку відповідачу був відправлений кредитний договір та правила, є тією самою адресою електронної пошти, яка вказана у відзиві на позовну заяву як така, що належить відповідачу. 
Також представник позивача посилається на те, що відповідачем та його представником, зі свого боку, не було надано жодних доказів на підтвердження належного виконання умов кредитного договору.
Тому представник позивача просив суд поновити позивачу строк для подання додаткових доказів, долучених до даної відповіді на відзив, і врахувати під час вирішення справи цю відповідь на відзив з усіма додатками.
25.02.2026 представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, у яких вона вказала, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами є явно завищеними і несправедливими, нарахування комісії є нікчемною вимогою, що порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів. Також вона звернула увагу на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження видачі та отримання коштів в якості кредиту, а також розміру заборгованості (первинних бухгалтерських документів). Крім того, вона вважає розрахунок заборгованості неналежним і недопустимим доказом наявності кредитної заборгованості. Тому представник відповідача просить прийняти ці заперечення на відповідь на відзив і відмовити у задоволенні позову.
26.02.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, які за змістом аналогічні поясненням, які були викладені у відповіді на відзив від 20.02.2026.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях зазначив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач та її представник у судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, викликалися у судове засідання належним чином, заяв про відкладення даного судового засідання не подавали.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2024 між ТОВ «Бізнес позика», та ОСОБА_1 укладено Договір №485724-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 11.02.2024 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №485724-КС-004 про надання кредиту.
11.02.2024 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №485724-КС-004 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-8432, на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий ОСОБА_1 було введено/відправлено.
Таким чином, 11.02.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №485724-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта.
11.02.2024 відповідач підписала одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних відповідачем умов кредитування.
Відповідно до п. 2.1 Договору про надання кредиту кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». 
Згідно з п. 2.3 Договору про надання кредиту строк, на який надається кредит - 24 тижні, а відповідно до п. 2.7 Договору про надання кредиту термін дії договору - до 28.07.2024.
Крім того, згідно з умовами Договору про надання кредиту, сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 в день, знижена процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1,14874498 (п. 2.4. договору); комісія за надання кредиту становить 3000,00 грн. (п. 2.5. договору); орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9127,54 процентів. (п.2.10 договору); денна процентна ставка: 0,95 процентів (п.2.11 договору).
Пунктом 3.2 Договору про надання кредиту визначено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору.
Відповідно до пп. 3.2.2 Договору про надання кредиту сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором про надання кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , реквізити якої вказані в Анкеті клієнта.
Крім того, факт належності платіжної картки № НОМЕР_2 саме відповідачу підтверджено також і листом АТ «Універсал Банк» від 09.02.2026, який надійшов до суду 10.02.2026.
Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 485724-КС-004 від 11.02.2024, що акцептована відповідачем 11.02.2024 шляхом підписання одноразовим ідентифікатором UA-8432, про що вказано у Візуальній формі послідовності дій клієнта. 
Згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-5 від 04.11.2020 та на підставі платіжної інструкції відправника ТОВ ФК «ПрофітГід» 11.02.2024 о 10:45:25 год. здійснило переказ коштів у сумі 20000,00 грн. на платіжну картку відповідача.
Отримання вказаних кредитних коштів відповідачем 11.02.2024 о 10:45:26 год. підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_2 за період з 11.02.2024 по 28.07.2024, яка долучена до листа АТ «Універсал Банк» від 09.02.2026.
Суд враховує, що ст. 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч.3).
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору і його форму, суд дійшов висновку, що договір № 485724-КС-004 про надання кредиту від 11.02.2024 дійсно укладений ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 в електронній формі із застосуванням електронної комерції, він відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». 
Зокрема, договір містить повну інформацію щодо позичальника ОСОБА_1 , її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника «UA-8432», номер електронного платіжного засобу. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Бізнес позика» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача ОСОБА_1 - зобов`язання з повернення кредитних коштів.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором №485724-КС-004 про надання кредиту від 11.02.2024 виконало належним чином та через надавача платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід» здійснило переказ коштів у сумі 20000,00 грн. за умовами договору про надання платіжних послуг на номер картки відповідача, що відповідачем та її представником належними та допустимими доказами спростовано не було.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.
При цьому, імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст. 611, ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Під час судового розгляду встановлено і відповідачем та його представником належними і допустимими доказами не спростовано, що ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконує належним чином. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що у період з 11.02.2024 по 28.07.2024 позивачем було нараховано до сплати по тілу кредиту 20000,00 грн., по комісії 3000,00 грн., по процентах 63854,50 грн. З 29.07.2024 і до 06.10.2025 вказаний розмір заборгованості залишився незмінним. Тому станом на 06.10.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 86854,50 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 20000,00 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 63854,50 грн.; заборгованості по комісії у розмірі 3000,00 грн.
Щодо нарахування позивачем заборгованості по комісії за видачу кредиту у розмірі 3000,00 грн. суд зазначає наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості».
Відповідно до п. 2.5 договору № 485724-КС-004 про надання кредиту від 11.02.2024 комісія за надання кредиту становить 3000,00 грн. та нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.
Так, аналізуючи матеріали справи, судом встановлено, що сторонами спірного правочину було узгоджено, що комісія за надання кредиту становить 3000,00 грн, що, в свою чергу, було відображено у графіку платежів та паспорті споживчого кредиту.
Підписуючи договір № 485724-КС-004 про надання кредиту від 11.02.2024, графік платежів та паспорт споживчого кредиту шляхом проставлення одноразового ідентифікатора, який було надано відповідачу, ОСОБА_1 підтвердила свою проінформованість належним чином, зокрема, про необхідність сплати комісії за надання кредиту, а також сплати процентів за користування кредитом у порядку і в розмірах, які вказано у цих документах.
Отже, нарахування позивачем відповідачу заборгованості зі сплати комісії у сумі 3000,00 грн. суд вважає правомірним.
Крім того, суд вважає, що розрахунок розміру процентів також проведено позивачем відповідно до наведених вище вимог чинного законодавства та умов кредитного договору.
При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023.
При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %».
Тобто, згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно), - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 25.05.2024 включно до 20.08.2024 включно), а з 21.08.2024 включно та надалі - 1%.
Вищезазначений Закон набув чинності 24.12.2023.
При цьому, Договір № 485724-КС-004 про надання кредиту був укладений сторонами 11.02.2024, тобто, у період, коли відповідно до 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %.
У даному випадку, у кредитному договорі встановлені дві фіксовані процентні ставки (стандартна та знижена), які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за кредитним договором.
При цьому, для розрахунку денної процентної ставки безпосередньо розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не має жодного значення, оскільки денна процента ставка розраховується по формулі, яка зазначена у ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», у якій розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не фігурує.
Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою, визначеною у ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Щодо загальних витрат за споживчим кредитом, то відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: - доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.
Відповідно до листа Національного банку України №14-0004/3433 від 15.01.2024, враховуючи наданий Законом фінансовим установам Перехідний період за договорами, укладеними протягом Перехідного періоду, або строк дії яких було продовжено протягом Перехідного періоду, денна процентна ставка може перевищувати законодавчо встановлений максимальний розмір лише протягом Перехідного періоду та за умови, що строк виконання зобов`язань позичальника за такими договорами спливає до закінчення Перехідного періоду.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Для визначення розміру загальних витрат за споживчим кредитом згідно Договору потрібно додати суму процентів за користування кредитом до суми комісії за надання кредиту:
У випадку дотримання позичальником орієнтовного графіку платежів та застосування зниженої процентної ставки в день у розмірі 1,14874498: 28960,00 (сума процентів за кредитним договором) + 3000,00 (сума комісії за надання кредиту) = 31960,00 грн.
У випадку дотримання позичальником орієнтовного графіку платежів та застосування зниженої процентної ставки в день у розмірі 1,14874498: загальні витрати за споживчим кредитом (ЗВСК) на дату укладення Договору складають 31960,00 грн. та включають у себе проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту; загальний розмір кредиту (ЗРК) становить 20000,00 грн.; Строк кредитування (t) становить 169 днів (24 тижні). Відповідно, денна процентна ставка становить 0,95 процентів з розрахунку: (31960,00 грн. /20000,00грн.)/169 днів х 100%=0,95%, що менше ніж 1%.
З вищевикладеного вбачається, що розмір денної процентної ставки передбачений Договором № 485724-КС-004 про надання кредиту не перевищує 1%, виходячи з того, що обчислення базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, які визначені в договорі, як того вимагає положення ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
При цьому, загальна сума до сплати по процентам дійсно становила би 28960,00 грн. лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Однак відповідач взагалі не сплачувала заборгованість по кредиту, чим порушила зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки, що, у свою чергу, чітко і заздалегідь було погоджено сторонами кредитного договору у пункті 3.2.2 Договору.
Також із розрахунку заборгованості судом встановлено, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору відповідачу позивачем не нараховувалися та вони не входять складу позовних вимог у цій справі, проценти за користування кредитом після 28.07.2024 також не нараховувались і 29.07.2024 їх розмір залишився незмінним, що повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.
Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 63854,50 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.
При цьому, наведені вище висновки та розрахунки суду відповідачем та її представником жодними належними та допустимими доказами спростовані не були.
Також, суд вважає, що доводи представника відповідача про те, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами є явно завищеними і несправедливими, що нарахування комісії є нікчемною вимогою, яка порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів, що у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження видачі та отримання коштів в якості кредиту, а також розміру заборгованості (первинних бухгалтерських документів), що розрахунок заборгованості є неналежним і недопустимим доказом наявності кредитної заборгованості, повністю спростовуються матеріалами даної справи та нормами чинного законодавства, посилання на які наведено вище.
Тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. 
При цьому, суд також враховує, що у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Тому в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) заборгованість за Договором №485724-КС-004 про надання кредиту від 11.02.2024 у загальному розмірі 86854 (вісімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 31.03.2026.

Суддя Юлія КАРЕТНИК