ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 604/1043/25	Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/332/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №604/1043/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2025 року (ухвалене суддею Сіянко В.М., дати складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі — АТ «Таскомбанк», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідачка, апелянтка) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 01 грудня 2023 року між АТ «Таскомбанк» і ОСОБА_2 укладений договір про комплексне банківське обслуговування №002/23331443-СК_SB. На підставі вказаного договору в АТ «Таскомбанк» на ім`я відповідачки відкритий поточний рахунок у гривні із встановленим лімітом кредитування у межах максимальної суми у розмірі 200000.00 грн та процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 59% річних, строком користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією.
Підписуючи заяву-договір позичальник погодилася з тим, що акцептує публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проекту izibank (розміщені на сайті www.tascombank.com.ua) і беззастережно приєднується до умов останнього і що вказана заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого допустила заборгованість, яка станом на 05 травня 2025 року складає 37595.70 грн, з яких: 20983.58 грн – заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 16612.12 грн – заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена). Відповідачка добровільно не сплатила суму боргу за кредитом.
У зв`язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором кредиту від 01 грудня 2023 року в розмірі 37595.70 грн та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором №002/23331443-CK_SB від 01 грудня 2023 року у розмірі 37595.70 грн, з яких: 20983.58 грн – заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 16612.12 грн – заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена), а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2422.40 грн.
В грудні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2025 року дану заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 вересня 2024 року ОСОБА_2 змушена була покинути місто своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та була знята з реєстрації за даною адресою, у зв`язку з чим не отримувала судові повістки про виклик та не знала про наявність даної судової справи. Зазначає, що у зв`язку з вказаними обставинами відповідачка була позбавлена можливості ознайомитись з матеріалами даної справи, подавати докази та заперечення в обґрунтування своєї позиції. Обставини, викладені позивачем у позові, не відповідають дійсності, оскільки відповідачка належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором.
У зв`язку з викладеним просить заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
11 березня 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від АТ «Таскомбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, однак колегія суддів не приймає даний відзив, оскільки всупереч частини 1 статті 360 ЦПК України його подано з пропуском встановленого судом строку.
Згідно ухвали Тернопільського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання ухвали.
З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження АТ «Таскомбанк» отримано 16 лютого 2026 року (трек-номер 068060702679). Отже останнім днем строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу є 03 березня 2026 року. Разом з тим, позивачем не вказано поважності причин пропуску строку на подання відзиву.
Оскільки строк на подачу відзиву пропущено та позивачем не заявлено клопотання про поновлення такого строку, вказаний відзив, апеляційним судом залишається без розгляду в порядку статті 126 ЦПК України.
За правилами частині першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна даного позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
01 грудня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування.
Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 01 грудня 2023 року слід розуміти як Кредитний договір №002/23331443-CK_SB від 01 грудня 2023 року.
Відповідно до Довідки №21684/47.7 від 02 червня 2025 року слідує, що ОСОБА_2 з 01 грудня 2023 року є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №002/23331443-CK_SB.
Ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «Таскомбанк», позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.
Згідно з умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування відповідачка просила відкрити поточний рахунок НОМЕР_1 у національній валюті та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200000 гривень), з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом – 59.00 %. Строк кредитування 365 днів, з можливістю автоматичної пролонгації.
Також у заяві відповідачка підтвердила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем та відповідним відкритим ключем, що буде використовуватися ним в мобільному застосунку (додатку) izibank для вчинення правочинів (у вигляді електронного документу), розрахунково-касовому обслуговуванні та/або отриманні банківських, платіжних та інших фінансових послуг. Визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису, його накладення має таку саму юридичну силу, як власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (п.5 заяви-договору).
Позивач АТ «Таскомбанк» виконав свої обов`язки за кредитним договором в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти на умовах та в спосіб, визначений цим договором.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, відповідачка ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту передбачених договором, належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 05 травня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 37595.70 грн, яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 20983.58 грн; заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) – 16612.12 грн.
Випискою по особовому рахунку кредитного договору №002/23331443-CK_SB за період з 01 грудня 2023 року по 05 травня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_2 користувався кредитними коштами.
16 червня 2025 року АТ «Таскомбанк» надіслано ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №002/23331443-CK_SB від 01 грудня 2023 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом АТ «Таскомбанк» посилалося на те, що через неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором №002/23331443-CK_SB від 01 грудня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 37595.70 грн, яка складається з наступного: 20983.58 грн – заборгованість по тілу кредиту; 16612.12 грн - заборгованість за відсотками.
Умовами Кредитного договору визначено, що ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «Таскомбанк», ОСОБА_2 просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.
Згідно з умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування відповідачка просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті.
Позичальниці ОСОБА_2 встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200000 гривень), з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом – 59.00 %.
Відповідачка підтвердила, що створений електронний підпис в кредитному договорі є аналогом її власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Судом встановлено та не заперечувалося відповідачкою, що кредитні кошти відповідачці надано, що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку кредитного договору №002/23331443-CK_SB.
За пунктом 5.6 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, та п.62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №7, виписки з особових рахунків клієнтів є первинними документами і підтвердженням виконаних за день касових операцій.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц, суд констатував, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків.
Отже, позивач АТ «Таскомбанк» виконав свої обов`язки за кредитним договором в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти на умовах та в спосіб, визначений договором, тоді як відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків, належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 05 травня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 37595.70 грн, яка складається з наступного: 20983.58 грн - заборгованість по тілу кредиту; 16612.12 грн - заборгованість за відсотками.
Зазначені суми підтверджуються відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та випискою.
Оскільки відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. простороченої) у розмірі 20983.58 грн та заборгованості за процентами (в т.ч. простроченої) у розмірі 16612.12 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 належним чином виконувала зобов`язання, оскільки вказане спростовується розрахунком заборгованості по кредитному договору та випискою по особому рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_2 на погашення кредитної заборгованості внесла лише 1044.50 грн, а саме:
01 грудня 2023 року — 50.00 грн;
05 грудня 2023 року — 100.00 грн;
31 січня 2024 року — 800.00 грн;
10 травня 2024 року — 2.00 грн;
11 травня 2024 року — 67.50 грн;
16 травня 2024 року — 25.00 грн,
однак такі оплати не свідчать про повне виконання позичальником умов кредитного договору.
Посилання апелянтки на те, що під час дії воєнного стану в Україні, вона, як споживач, не несе відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання за споживчим кредитом, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки вказане стосується лише нарахування неустойки (штраф, пеня), однак не звільняє від обов`язку повернути тіло кредиту та нараховані відсотки.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у заяві про перегляд заочного рішення, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції — залишити в межах, ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 10 квітня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
М.В. Хома