номер провадження справи 17/3/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 Справа № 908/3964/25
м. Запоріжжя 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л., при секретарі судового засідання Станіщуку Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 908/3964/25

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК”, 69096, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські пороги, буд. 19, кв. 135
до відповідача: акціонерного товариства “ІНСТИТУТ ТИТАНУ”, 690035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 180 
про стягнення 412 358,75 грн 

У судовому засіданні приймали участь:
від позивача: Зарвій Р.Л., ордер серії АЕ № 1277276 від 16.04.24
від відповідача: Соснін Т.Ю., довіреність від 19.01.26 № 01

СУТЬ СПОРУ:

30.12.25 до Господарського суду Запорізької області в системі “Електронний суд” надійшла позовна заява за вих. від 30.12.25 товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК” (далі ТОВ “ІНТЕР КОЗАК”) до акціонерного товариства “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” (надалі АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ”) про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 у розмірі 412 358,75 грн, а саме: 282 526,71 грн основного боргу, 28 794,50 грн 3 % річних та 101 037,54 грн. індексу інфляції (інфляційних втрат).
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 908/3964/25 між суддями від 30.12.25, вказану позовну заяву передано на розгляд судді Корсуну В.Л.
Ухвалою від 05.01.26 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/3964/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи. 
20.01.26 до суду в системі “Електронний суд” надійшов відзив за вих. від 20.01.26 на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позову та просить суд прийняти відзив на позовну заяву і врахувати доводи викладені у ньому при розгляді позову та ухвалені рішення у справі № 908/3964/25, вирішити питання щодо усунення позивачем допущених недоліків позовної заяви та порушених вимог п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України та відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в частині стягнення 28 794,580 грн 3 % річних та 101 037,54 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).
Ухвалою від 26.01.26 судом призначено розгляд справи № 908/3964/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) на 10.02.26 о 10 год. 30 хв.
27.01.26 до суду в системі “Електронний суд” від представника позивача надійшли:
- відповідь за вих. від 27.01.26 на відзив, в якому останній просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;
- заява за вих. від 27.01.26 з проханням надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 10.02.26 о 10 год. 30 хв. та у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 908/3964/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 29.01.26 судом залишено без задоволення заяву представника позивача (сформовану в системі “Електронний суд” 27.01.26) про участь у судовому засіданні 10.02.26 о 10 год. 30 хв. та у судових засідань в режимі відеоконференції у справі № 908/3964/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
03.02.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшли заперечення за вих. від 03.02.26 № 03.02.2026 на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просить суд відмовити позивачу:
- у долучені до матеріалів справи № 908/3964/25 в якості доказів додані ним до відповіді на відзив додатки;
- у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
06.02.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшла заява за вих. від 06.02.26 (зареєстровано канцелярією суду та передано судді 09.02.26), в якій представник позивача на виконання ухвали суду від 05.01.26 повідомляє суд про те, що до суду подано все листування між сторонами у справі. 
В судовому засіданні 10.02.26 судом прийнято до розгляду відзив відповідача за вих. від 20.01.26 на позовну заяву, відповідь позивача за вих. від 27.01.26 на відзив та заперечення відповідача за вих. від 03.02.26№ 03.02.2026 на відповідь на відзив.
Крім того, в судовому засіданні 10.02.26 судом розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву в розгляді справи до 03.03.26 об 11 год. 30 хв.
Представником позивача в судовому засіданні 10.02.26 заявлено усне клопотання щодо участі у судовому засіданні 03.03.26 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Судом задоволено усне клопотання представника позивача щодо його участі у судовому засіданні 03.03.26 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
25.02.26 до суду в системі “Електронний суд” від представника позивача надійшла заява з проханням надати можливість приймати участь у судовому засіданні 03.03.26 об 11 год. 30 хв. та у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 908/3964/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 02.03.26 судом задоволено частково заяву представника позивача (сформовану в системі “Електронний суд” 25.02.26) про участь у судовому засіданні 03.03.26 об 11 год. 30 хв. та у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 908/3964/25 поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Забезпечено участь представника позивача у судовому засіданні, призначеному на 03.03.26 об 11 год. 30 хв. в режимі відеоконференції по справі № 908/3964/25. В іншій частині заяви відмовлено.
В засіданні 03.03.26, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
Позивач, в особі уповноважених представників, в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві за вих. від 30.12.25 та у відповіді за вих. від 27.01.26 на відзив. Просили суд стягнути з АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” заборгованість за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 у розмірі 412 358,75 грн, з яких: 282 526,71 грн основного боргу, 28 794,50 грн - 3 % річних та 101 037,54 грн індексу інфляції (інфляційних втрат).
Відповідач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві за вих. від 20.01.26 на позовну заяву та у запереченнях за вих. від 03.02.26№ 03.02.2026 на відповідь на відзив. Просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в частині стягнення 28 794,50 грн - 3 % річних та 101 037,54 грн. індексу інфляції (інфляційних втрат).
З урахуванням дії режиму воєнного стану, повітряними тривогами в м. Запоріжжі, а також наявними випадками відключеннями будівлі суду від електропостачання, в Господарському суді Запорізької області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, з метою забезпечення учасників справи правом на належний судовий захист, справу розглянуто у розумні строки враховуючи вищевказані обставини та факти. 
Крім того, судом враховано, що:
- у відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається; 
- станом на час прийняття та підписання процесуального рішення у цій справі по суті спору бойові дії ведуться на певній частині території Запорізької області, а не в місті Запоріжжя; 
- прийом документів Господарським судом Запорізької області здійснюється в паперовому та електронному вигляді; 
- сторони та третя особа по справі користуючись правами визначеними ст. ст. 42, 46 ГПК України, вправі клопотати та подавати заяви у справі як в паперовому, так і в електронному вигляді. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд 
ВСТАНОВИВ: 

10.01.19 на підставі заяви-приєднання між товариством з обмеженою відповідальністю “Вільна енергетична компанія “ПАЛІВЕНЕРГО” (Постачальник) та публічним акціонерним товариством “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 9 (Договір). 
Згідно із п. 2.1. Договору, за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
Початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком 1 до цього договору (п. 3.1. Договору).
Відповідно до п. 5.1. Договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до цього Договору.
Пунктом 5.2. Договору визначено, що спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Згідно із п. 5.4. Договору, ціна електричної енергії має зазначатись Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у т.ч. у разі її зміни. У випадках застосування до Споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін. 
У відповідності до п. 5.5. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються, на поточний рахунок. При цьому, Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ. Оплата вартості електричної енергії за ним Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Рахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у т.ч. у разі його зміни. 
Оплата рахунка Постачальника (п. 5.7. Договору) за цим договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з дати рахунку, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб- сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Пунктом 5.8. Договору визначено, що по закінченню розрахункового місяця на підставі даних комерційного обліку Споживача, Постачальник надсилає Споживачу поштою до 5-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, Акт купівлі-продажу електричної енергії підписаний зі свого боку у 2-х примірниках. 
Згідно із п. 3. Комерційної пропозиції (з урахуванням додаткової угоди від 01.07.19 № 1) (Додаток 2 до договору), розрахунковим періодом є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, який проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Попередня плата здійснюється за 2 банківських дня до 25 числа місяця, що передує розрахунковому у розмірі 30 % вартості від заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період, по Црдн.прогн. Остаточний розрахунок, за фактично спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді, здійснюється в строк до 11 числа, місяця наступного за розрахунковим по фактичній Црдн, яка склалася у розрахунковому місяці. Якщо протягом місяця середня гранична оптова ринкова ціна ринку доби наперед підвищиться, внаслідок чого розрахована вартість електроенергії виявиться більшою, ніж сплачена вартість заявленого обсягу електричної енергії, Споживач зобов`язаний, здійснити доплату вартості замовленої електричної енергії відповідно до розміру підвищення не пізніше ніж до 20 числа розрахункового періоду. У разі, якщо здійснені платежі за електричну енергію, спожиту в розрахунковому періоді, перевищують вартість фактично спожитої електричної енергії, сума переплати зараховується, як попередня оплата вартості очікуваного обсягу споживання електричної енергії наступного розрахункового періоду. Оплата здійснюється на поточний рахунок Постачальника зі спеціальним режимом використання, зазначений у Договорі, та розрахункових документах. У платіжному документі у реквізиті «Призначення платежу» повинна бути вказана назва Споживача, характер платежу (попередня оплата, остаточний розрахунок, штрафні санкції і т.п.), період, за який здійснюється оплата. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті «Призначення платежу» посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, кошти, перераховані Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення.
Пунктом 13.1. Договору визначено, що цей договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є Додатком 1 до цього договору. 
Відповідно до заяви-приєднання (Додаток 1 до договору), початком постачання з 01.02.19. 
Згідно із п. 11 Комерційної пропозиції (Додаток 2 до договору), договір набирає чинності з дня наступного за днем отримання ТОВ «ВЕК «ПАЛІВЕНЕРГО» заяви-приєднання Споживача до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, в якій вказано про обрання Комерційної пропозиції № 1, якщо протягом 3 робочих днів, споживачу не буде повідомлено про невідповідність критеріям обраної комерційної пропозиції. Договір діє з 01.0.19 до 31.12.19. 
Додатковою угодою від 22.10.19 № 2 до договору, сторони дійшли згоди продовжити термін договору до 31.12.20 на умовах комерційної пропозиції в редакції додаткової угоди від 01.07.19 № 1 до договору.
Додатковою угодою від 25.11.20 № 4 до договору, сторони дійшли згоди викласти в новій редакції другий абзац п. 11 Комерційної пропозиції (Додаток 2 до договору) в редакції додаткової угоди від 01.07.19 № 1 до договору, а саме: договір діє з 01.02.19 до 31.12.21. Якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії даного договору жодною зі сторін не буде заявлено про відмову від договору або перегляд його умов, договір вважається продовженим на наступний рік.
Додатковою угодою від 27.10.21 № 5 до договору, у зв`язку із реорганізацією публічного акціонерного товариства “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” у акціонерне товариство “ІНСТИТУТ ТИТАНУ”, замінено сторону Споживача з публічного акціонерного товариства “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” на акціонерне товариство “ІНСТИТУТ ТИТАНУ”.
На виконання умов договору, ТОВ “ВЕК “ПАЛІВЕНЕРГО” поставлено АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” електричну енергію в розмірі 282 526,71 грн, що підтверджується актами-рахунками купівлі продажу електричної енергії, а саме:
- № 9/1217 від 28.02.22 на суму 24 039,46 грн;
- № 9/1218 від 28.02.22 на суму 3 231,26 грн;
- № 9/1219 від 28.02.22 на суму 47 954,66 грн;
- № 9/1220 від 28.02.22 на суму 145 226,58 грн;
- № 9/1617 від 31.03.22 на суму 3 507,34 грн;
- № 9/1618 від 31.03.22 на суму 8 140,72 грн;
- № 9/1619 від 31.03.22 на суму 17 832,92 грн;
- № 9/1620 від 31.03.22 на суму 33 090,77 грн.
04.08.22 між товариством з обмеженою відповідальністю “Вільна енергетична компанія “ПАЛІВЕНЕРГО” (Первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК” (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 8 (Договір про відступлення права вимоги), за умовами п. 1 якого, Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові у відповідності із:
- договором № 9 від 10.01.19 (Основний договір), укладеного між Первісним кредитором та ПАТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” (ЄДРПОУ 00201081) (Боржник). 
Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги, за цим договором Новий кредитор набуває право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі 282 526,71 грн. 
Згідно із п. 2.1. Договору про відступлення права вимоги (з урахуванням додаткової угоди від 05.08.22), право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 150 000,00 грн. 
Пунктом 3.2. Договору про відступлення права вимоги, з моменту набрання чинності цим договором, незалежно від виконання Боржником його обов`язків перед Новим кредитором, у Первісного кредитора виникає право вимоги до Нового кредитора щодо погашення (компенсації) зобов`язання в розмірі, передбаченим п. 2.1. цього договору. 
У відповідності до п. 3.3. Договору про відступлення права вимоги (з урахуванням додаткової угоди від 05.08.22), Новий кредитор зобов`язаний сплатити визначене п. 2.1. договору зобов`язання у розмірі 150 000,00 грн на користь Первісного кредитора у строк до 31.12.24. 
За умовами п. 4.1. Договору про відступлення права вимоги, Первісний кредитор зобов`язаний передати Новому кредитору документи, що підтверджуються право вимоги до Боржника, в момент підписання сторонами цього договору.
Первісний кредитор протягом 6 місяців з дати укладання цього договору зобов`язаний передати письмове повідомлення Боржнику про відступлення права вимоги за цим договором Новому кредитору (п. 4.2. Договору про відступлення права вимоги).
Відповідно до платіжної інструкції від 05.08.22 № 89254, ТОВ “ІНТЕР КОЗАК” сплатило ТОВ “ВЕК “ПАЛІВЕНЕРГО” суму оплати за відступлення права вимоги згідно договору від 04.08.22 № 8 у розмірі 150 000,00 грн. 
30.09.22 ТОВ “ВЕК “ПАЛІВЕНЕРГО” надіслало АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” повідомлення про зміну кредитора, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 30.09.22 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 30.09.22 № 0505095607548.
13.08.25 ТОВ “ІНТЕР КОЗАК” надіслало АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” вимогу про сплату заборгованості за вих. від 07.08.25, в якій просить останнього сплатити заборгованість згідно договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 у розмірі 282 526,71 грн протягом 10 днів, з дати отримання даної вимоги. 
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 в частині погашення заборгованості за поставлену електричну енергію стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. 
Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), суд дійшов висновку про наступне. 
В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.  
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Нормами ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу приписів ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб (ст. 627 ЦК України). 
Спірні правовідносини сторін є господарськими та виникли з договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9, який за змістом прав та обов`язків сторін є договором поставки, з урахуванням договору відступлення права вимоги від 04.08.22 № 8.
Згідно із ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Частиною 2 ст. 2 Закону України “Про ринок електричної енергії” унормовано, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором.
Як встановлено судом та зазначено вище, 10.01.19 на підставі заяви-приєднання між ТОВ “Вільна енергетична компанія “ПАЛІВЕНЕРГО” (Постачальник) та АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 9. 
На виконання умов договору, ТОВ “ВЕК “ПАЛІВЕНЕРГО” поставлено АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” електричну енергію в розмірі 282 526,71 грн, що підтверджується актами-рахунками купівлі продажу електричної енергії, що зазначені вище в тексті цього процесуального рішення.
АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” свої зобов`язання за договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 щодо оплати поставленої електричної енергії у розмірі 282 526,71 грн не виконав у повному обсязі. 
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За визначенням ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 щодо оплати поставленої електричної енергії у розмірі 282 526,71 грн, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 282 526,71 грн.
Порядок заміни кредитора у зобов`язанні регулюється статтями 512-519 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що ТОВ “ВЕК “ПАЛІВЕНЕРГО” відступило право вимоги до відповідача за вказаним договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 на користь ТОВ “ІНТЕР КОЗАК” за договором про відступлення права вимоги від 04.08.22 № 8. 
Оскільки відповідач не виконав умови основного зобов`язання, чим порушив умови договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 та вищезазначені норми матеріального права, то є правомірним звернення позивача з даним позовом до відповідача.
Враховуючи зазначене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 282 526,71 грн основного боргу за договором про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.19 № 9 щодо постачання електричної енергії за актами-рахунками купівлі продажу електричної енергії, а саме: № 9/1217 від 28.02.22 на суму 24 039,46 грн; № 9/1218 від 28.02.22 на суму 3 231,26 грн; № 9/1219 від 28.02.22 на суму 47 954,66 грн; № 9/1220 від 28.02.22 на суму 145 226,58 грн; № 9/1617 від 31.03.22 на суму 3 507,34 грн; № 9/1618 від 31.03.22 на суму 8 140,72 грн; № 9/1619 від 31.03.22 на суму 17 832,92 грн; № 9/1620 від 31.03.22 на суму 33 090,77 грн.
Крім того, за порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 28 794,50 грн за загальний період прострочення з 04.08.22 по 26.12.25 та індекс інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 101 037,54 грн за період прострочення з жовтня 2022 року по листопад 2025 року (включно). 
Згідно із ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманої/спожитої електричної енергії підтверджується матеріалами справи та є доведеним. 
Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи “ЗАКОНОДАВСТВО” розрахунок 3 % річних, а також період їх нарахування, судом встановлено, що розрахунок 3 % річних виконаний позивачем вірно.
А тому, як наслідок, судом визнаються такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних у розмірі 28 794,50 грн.
Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи “ЗАКОНОДАВСТВО” розрахунки індексу інфляції (інфляційні втрати), а також періоди їх нарахування, судом визнано розрахунок позивача виконано не зовсім вірно. А саме, розмір індексу інфляції (інфляційні втрати) за період прострочення з жовтня 2022 року по листопад 2025 року (включно), який визначено позивачем, повинен становити 89 790,22 грн. 
За викладених обставин, позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції (інфляційні втрати) задовольняються частково у сумі 89 790,22 грн. В іншій частині щодо стягнення індексу інфляції (інфляційні втрати) судом відмовляється через необґрунтованість.
Таким чином, судом задовольняються позовні вимоги частково.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.19 у справі № 902/761/18, від 20.08.20 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
При цьому, в контексті положень ст. 55 Конституції України (кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань), а також вимог ст. 4 ГПК України (право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується …), через надуманість та безпідставність, судом відхиляється викладені у відзиві твердження представника відповідача. 
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам. 
При цьому, судом, через безпідставність, відхиляються доводи відповідача в частині стягнення 3% річних і інфляційних втрат з огляду на наступне.
В розумінні вимог ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків між сторонами у цій справі є відповідні договори, на які є посилання у тексті цього рішення. 
Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання (виходячи із змісту спірних правовідносин у цій справі - грошове зобов`язання) настають правові наслідки встановлені договором, або законом. 
Статтею 625 (ч. 2) ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлено договором або законом. 
За змістом статей1 524, 533-535 ЦК України, а також ст. 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. 
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. 
Оскільки договором від 10.01.19 № 9, укладеним між ТОВ “ВЕК “ПАЛІВЕНЕРГО” та АТ “ІНСТИТУТ ТИТАНУ”, не було вказано (передбачено чи визначено) про заборону на нарахування 3% річних та інфляційних втрат (а в силу вимог ч. 3 ст. 13 ГПК України, не зважаючи на те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, а також враховуючи те, що відповідач такого випадку (випадків) під час розгляду цієї справи суду не навів), то в силу вимог ст. 625 ЦК України, до позивача у цій справі, відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 04.08.22 № 8, перейшло право нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми (у даному випадку від 282 526,71 грн суми основного боргу). 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. ст. 11, 13-15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 96, 123, 129, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з акціонерного товариства “ІНСТИТУТ ТИТАНУ” (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 180, код ЄДРПОУ 00201081) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК” (69096, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські пороги, буд. 19, кв. 135, код ЄДРПОУ 44848575) – 282 526 (двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять шість) грн 71 коп. основного боргу, 28 794 (двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн 50 коп. 3 % річних, 89 790 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто) грн 22 коп. індексу інфляції та 4 813 (чотири тисячі вісімсот тринадцять) грн 21 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.03.26.

Суддя В.Л. Корсун