ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2026 року місто Київ 
Справа № 759/23377/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6819/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ракицької Ірини Миколаївни, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року (ухвалено у складі судді Горбенко Н.О.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст позовних вимог 

У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у виконавчому провадженні НОМЕР_2 за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27.01.2015 у справі №760/7555/14-ц стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів батька дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.04.2014.
Позивач вказував, що у нього змінився майновий стан, що пов`язано із появою двох дітей сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 у шлюбі із ОСОБА_7 , який 24.06.2025 розірвано рішенням суду, після чого діти залишилися проживати з батьком, а також через скорочення кількості робочих годин.
Також позивач вказував, що на його утриманні перебуває його батько, який є людиною похилого віку, має інвалідність та потребує допомоги.
Крім того, через розлучення, військовий стан в країні та постійні обстріли у місті Києві, позивач зазначав, що відчув погіршення стану здоров`я, у зв`язку із чим він проходить медичне обстеження.
Указані обставини значно погіршили майновий стан позивача, йому стало важко матеріально оплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .
Зокрема, позивач вказував на те, що сплата аліментів на утримання сина ОСОБА_3 порушує принцип рівності прав дітей на утримання, оскільки у разі сплати 1/4 частини доходів на кожну дитину у нього залишиться 25%, що порушує трудове законодавство.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Святошинський районний суд міста Києва рішення від 10 грудня 2025 року позов залишив без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Ракицька І.М. 08 січня 2026 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
На обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження всупереч ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а також безпідставно особливу увагу приділив поясненням відповідачки щодо неналежної поведінки ОСОБА_1 , зокрема запереченні ним факту батьківства ОСОБА_3 , на якого стягуються аліменти, наявності на його утриманні двох інших усиновлених дітей та іншого майна.
Суд безпідставно вказав, що позивач посилався на перебуванні на його утриманні батька, що не відповідає ані змісту позову, ані поясненням, наданим у судовому засіданні, оскільки позивач лише пояснив, що повинен допомагати батькові.
Заперечує проти висновків суду про ведення його в оману з огляду на безоплатне відчуження належного позивачу нерухомого майна його батькові, оскільки такими висновками суд фактично забороняє позивачу розпоряджатися власним майном, чим обмежує його цивільні права.
Вважає, що суд помилково вказав про недоведеність факту перебування на утриманні позивача двох малолітніх дітей, які після розірвання шлюбу проживають разом із ним, а також фактично поставив у залежність можливість зменшення розміру аліментів від звернення позивача з окремим позовом про стягнення аліментів на цих дітей з їх матері. Суду були надані належні докази проживання дітей разом із позивачем, зокрема дані про їх спільну реєстрацію, а відповідачка не заперечувала факту проживання дітей із позивачем та їх перебування на його утриманні.
Суд першої інстанції зазначив, що зменшення розміру аліментів не повинно відбуватися за рахунок погіршення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Водночас суд фактично проігнорував необхідність забезпечення рівності прав усіх трьох дітей позивача на належне утримання, оскільки при поточному стягненні 1/4 частини на користь однієї дитини призводить до диспропорції у забезпеченні потреб двох інших дітей позивача. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволеності через безпідставність її доводів, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Козарик Н.А. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити з підстав, викладених у ній.
Позивач та її представник - адвокат Кравченко І.О. проти апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити з підстав необґрунтованості викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишити без змін як законне та обґрунтоване. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

Суд першої інстанції вважав встановленим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2015 року у справі № 760/7555/14-ц визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження дитини № 843, вчинений 25 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаним рішенням суду встановлено, що « ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 .
В актовому записі № 843, вчиненому 25 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, та свідоцтві про народження від 25.03.2014 року батьками зазначені: ОСОБА_2 - мати, ОСОБА_8 - батько.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , не перебували у зареєстрованому шлюбі, у свідоцтві про народження дитини, відомості про батька вносились відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері.
Отже, у свідоцтві про народження в графі «батько» зазначено - ОСОБА_8 , тобто прізвище матері, а ім`я та по батькові відповідача ОСОБА_1 .
Вказане підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.
У ході розгляду справи за клопотанням позивачки у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.
Відповідно до висновку судової експертизи № 694 мб від 12.09.2014 за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, проведеної науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУ МВС України в м. Києві, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ймовірність даної події складає 99,9999%».
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2015 року у справі № 760/7555/14-ц набрало законної сили 03 березня 2015 року.
31 березня 2015 року Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
На виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.
24 листопада 2021 року Голосіївським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом № 1411 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб.
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року у справі № 753/7366/25 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , зареєстрований 24 листопада 2021 року Голосіївським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1411.
Позивач ОСОБА_1 вказує на те, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з ним та перебувають на його утриманні.
Підставою звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом стало погіршення матеріального стану позивача у зв`язку із перебуванням на його утриманні двох дітей після розлучення з ОСОБА_7 , перебування на утриманні позивача його батька - особи похилого віку з інвалідністю, що потребує допомоги, а також погіршення стану здоров`я платника аліментів.
На підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду копії свідоцтв про народження дітей, копії чеків про придбання продуктів харчування, памперсів, ліків, копія посвідчення особи батька позивача, копії довідок з місця роботи.

Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження 

В апеляційній скарзі є посилання на обов`язкову підставою для скасування судового рішення, а саме п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З урахуванням викладеного колегія суддів первинно перевіряє саме ці доводи апеляційної скарги.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Таким чином, указана справа є малозначною в силу приписів закону.
Водночас частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.
Так, у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).
Таким чином, незважаючи на малозначність справи про зменшення розміру аліментів, можливість її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження прямо заборонена приписами ч. 4 ст. 274 ЦПК України. У спрощеному порядку допускається лише розгляд вимог про збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22-ц зроблено висновок про те, що ураховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі (зменшення розміру аліментів), вона є справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.
Аналогічний правовий висновок щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.
Усупереч вищенаведеним нормам процесуального права та правовим висновкам Верховного Суду, суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі, що виникає із сімейних правовідносин, в порядку спрощеного позовного провадження.
Указане процесуальне порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та майновий стан у зв`язку із тим, що на його утримані перебувають двоє дітей від шлюбу із ОСОБА_7 , він допомагає хворому батьку та наглядає за ним. Через це він вимушений менше годин працювати, відповідно менше заробляє. Також у зв`язку із розлученням, військовим станом та обстрілами м. Києва він проходить обстеження, що потребує додаткових витрат. Усе це в сукупності призводить до зменшення можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у визначеному рішенням суду розмірі.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, обов`язок доведення наявності обставин, що є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів, покладається на позивача.
Вирішуючи вказану справу колегія суддів перш за все враховує, що питання щодо зменшення розміру аліментів з підстав народження у позивача двох дітей уже було предметом судового розгляду у справі № 759/8077/25, за результатами якого постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у задоволенні відповідного позову було відмовлено.
Зокрема в постанові Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 759/8077/25 встановлено, що: «Із долучених відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву письмових доказів, яким суд першої інстанції не надав оцінки, вбачається, що позивач має офіційний дохід із чотирьох місць роботи: ТОВ «Французький стоматологічний центр» - 9370 грн; ФОП ОСОБА_11 -2711 грн; ТОВ «Сімейна стоматологія Тищенко» - 2712 грн; ТОВ «Віза смайл» - 3700 грн (а.с. 45). Додатково, починаючи з 10 квітня 2014 року, ОСОБА_1 перераховував кожен місяць близько 10 000,00 грн на користь ОСОБА_2 , про що свідчить подана ним заява від 07 лютого 2025 року до Солом?янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та не заперечується відповідачем ОСОБА_2 - а.с. 67-68. Також позивач має на праві приватної та спільної часткової власності нерухоме майно (10 об`єктів), у тому числі набутого у власність 19 березня 2025 року, та рухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 квітня 2025 року та відповіддю Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованого транспортного засобу за ОСОБА_1 (а.с. 50-62). З 2006 року по 01 листопада 2024 року позивач здійснював діяльність як фізична особа-підприємець (ФОП), у тому числі, основним видом діяльності якого було здавання в оренду власного нерухомого майна (а.с.47, 48). Про платоспроможність позивача свідчать і здійсненні ним платежі на виконання боргових зобов`язань у 2021 році та виконання основного зобов`язання станом на 01 січня 2025 року (а.с. 49, 63-64)».
Водночас уже 06 жовтня 2025 року (через 2 тижні) позивач повторно звернувся до суду із аналогічним позовом, фактично посилаючись на ті самі обставини, що були предметом судової оцінки у попередній справі, доповнивши їх загальними твердженнями про погіршення стану здоров`я та необхідність допомоги батькові, які належними доказами не підтверджені. 
Така поведінка позивача не може свідчити про наявність нових істотних обставин, що об`єктивно зумовлюють необхідність зміни встановленого розміру аліментів, натомість свідчить про недобросовісність поведінки позивача.
Окрім цього, надані позивачем докази не є достатніми для підтвердження викладених у позові обставин, на які він посилається як на підставу для зменшення розміру аліментів.
Зокрема, належних та допустимих доказів, які б підтверджували істотне погіршення його матеріального чи майнового стану, позивач суду не надав.
Зменшення розміру аліментів не може відбуватися за рахунок погіршення рівня утримання дитини, на користь якої вони стягуються. Позивач не довів, що запропоноване ним зменшення розміру аліментів до 1/10 частини доходу відповідатиме інтересам дитини та забезпечуватиме належний рівень її утримання, враховуючи отримання позивачем сукупного доходу близько 20 000 грн на місяць, 1/10 частина з якого є 2 000 грн і менше за мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (абзац 3 ч. 2 ст. 182 СК України), який станом на 2026 рік становить 3 512 грн.
Також необґрунтованими є твердження про утримання двох дітей від ОСОБА_7 , оскільки факт їх реєстрації разом із позивачем не свідчить про фактичне несення витрат на їх утримання. Доказів зворотного (понесення витрат на утримання таких дітей) позивач не надав, що є його процесуальним обов`язком, а тому він несе ризики невчинення таких дій у вигляді відхилення відповідних підстав цього позову. 
Так само не заперечення відповідачкою обставини проживання дітей із ним не створює для суду обов`язок вважати таку обставину доведеною без подання позивачем доказу на підтвердження такого факту (концепція негативного доказу).
Суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що в разі залишення аліментів в розмірі частини аліментів, та утримання ще двох дітей, позивачу залишається лише 25 % його доходу, так як питання зміни розміру аліментів, внаслідок зміни сімейного стану вже було предметом попереднього судового розгляду, де суд констатував, що відсутні підстави для зменшення аліментів, лише з огляду на обов`язок відповідача утримувати ще двох дітей. Дотримуючись принципу юридичної визначеності, суд не вправі наразі робити інші висновки з приводу цих обставин.
Посилання відповідача на зменшення доходу, через те, що він має доглядати за двома дітьми та має менше часу заробляти, також є недоведеним припущенням, оскільки позивач не надав доказів неможливості здійснювати фактичний догляд за дітьми їх матір`ю, яка не позбавлена батьківських прав та обов`язків, в той час, коли позивач заробляє гроші на утримання себе та своїх дітей.
Слід зазначити, що аліменти стягнуті у частці від заробітку і відповідно, пропорційно до зменшення чи збільшення доходу, змінюється і розмір отриманих відповідачкою аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи за увесь час виконання рішення, розмір сплачуваних аліментів на дитину не перебільшував 3000 грн. на місяць.
Навіть з врахуванням, обов`язку відповідачки утримувати дитину, отримувана нею сума не є завищеною чи достатньою для повноцінного розвитку дитини в нинішніх реаліях цін та необхідних витрат.
Доводи про те, що погіршився стан здоров`я позивача, що також потребує додаткових витрат, також не підтверджені належними доказами.
Тому, колегія суддів за недоведеності обставин, передбачених ст. 192 СК України, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів в сторону зменшення, та враховуючи найкращі інтереси дитини та право особи, яка отримує аліменти самій визначатись з тим, щоб аліменти були присуджені чи в частці від доходу чи в твердій грошовій сумі , колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
За приписами п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Колегія суддів, установила, що суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі, що виникає із сімейних правовідносин, у порядку спрощеного позовного провадження, указане процесуальне порушення є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Розглянувши позовну заяву в межах заявлених у суді першої інстанції вимог, з урахуванням доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через необґрунтованість викладених у ньому вимог.
З огляду на ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати покладаються на нього.
Відповідач не заявляла про відшкодування витрат, у зв`язку з апеляційним переглядом. 
Керуючись статтями 12, 76-83, 89, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ракицької Ірини Миколаївни, - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 09 березня 2026 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова