П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 949/1864/25
Провадження № 22-ц/4815/515/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів:  – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
заявник –  ОСОБА_1 , 
заінтересована особа –  ОСОБА_2 ,
– ОСОБА_3 ,
–  ОСОБА_4 ,
–  ОСОБА_5 ,
–  ОСОБА_6 ,
– Міністерство оборони України,
– Військова частина НОМЕР_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, –

в с т а н о в и в :

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про перебування на утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заяву обґрунтовував тим, що він як рідний син загиблого під час виконання бойового завдання військовослужбовця ОСОБА_7 , перебував на утриманні останнього до моменту його загибелі.
З метою отримання грошової допомоги після смерті батька, він звернувся до Міністерства оборони України із відповідним проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу, як утриманцю померлого, зазначивши про свій родинний зв`язок. Однак, його документи були повернуті на доопрацювання, так як не встановлено факт його перебування на утриманні загиблого батька, що не дає можливості на отримання частки одноразової грошової допомоги
Перебуваючи на військовій службі, його батько регулярно надсилав йому грошові кошти на його утримання, так як він ніде не працював і не працює, у нього хвора дружина та хвора його дитина, які потребують постійного лікування яке є дороговартісним. Він також має проблеми зі здоров`ям. Про це знав його батько і всіляко йому допомагав, особливо коштами, які постійно перекидав на його банківську картку. Дані грошові кошти були постійним і основним джерелом засобів до його існування, адже він не мав постійного місця роботи через складну економічну ситуацію в країні, а також через те, що його дружина здійснює догляд за хворою дитиною, хоч і сама має інвалідність. Його дружині та дитині потрібно час від часу реабілітація у медичних закладах, що потребує його постійного перебування біля них.
Просив суд встановити факт його перебування на утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується той факт, що заявник ОСОБА_1 перебував на утриманні свого батька ОСОБА_7 , оскільки батько повністю забезпечував його коштами для забезпечення нормального проживання та функціонування сім`ї, так як заявник ніде не працює, відтак дохід, який він отримував від батька був основним джерелом для його існування.
Не погоджуючись із рішенням суду, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що для визначення можливості встановлення факту, про який просив заявник, суду при ухваленні рішення необхідно було встановити, чи породить встановлення таких фактів юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей" та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168.
Для висновку про виникнення у особи права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги необхідно встановити факт непрацездатності вказаної особи, в розумінні частини четвертої статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та у разі наявності вказаних обставин дослідити факт перебування на утриманні.
Отже, встановлення судом першої інстанції факту перебування заявника на утриманні свого батька, як вказано у заяві саме з метою отримання одноразової грошової допомоги, не призведе до виникнення права на отримання вказаної допомоги, оскільки заявник не належить до жодної із категорій утриманців загиблого ОСОБА_7 , в розумінні Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
З огляду на зазначене встановлення вказаного факту в судовому порядку у межах вказаної справи не породжує відповідних юридичних наслідків, у зв`язку з чим відповідна заява задоволенню не підлягає.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Предметом розгляду справи, яка переглядається в апеляційному порядку є встановлення факту перебування повнолітнього працездатного сина на утриманні свого батька, який загинув при виконанні обов`язків військової служби, з метою отримання сином одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця – батька. 
За загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалася утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18 (провадження № 61-8512св20).
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
У спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.
Жодних доказів отримання заявником постійної та систематичної матеріальної допомоги від батька ОСОБА_6 , яка була основним та постійним джерелом засобів до його існування заявником не надано, а судом не встановлено.
З наданих заявником виписок по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00043464787 від 27.0.2018 року за період з 01.03.2022 по 30.06.2023 року вбачається, що протягом вказаного періоду на рахунки заявника – ОСОБА_8 надходили грошові перекази від ОСОБА_9 (19.05.2022 року – 10 500 грн, 25.05.2022 року – 14 155 грн, 06.06.2022 року – 25 310 грн, 25.07.2022 року – 8 150 грн), ОСОБА_10 (10.04.2022 року – 200 грн), ОСОБА_11 (03.08.2022 року – 8000 грн), ОСОБА_12 (23.09.2022 року – 8000 грн) ОСОБА_13 (12.09.2022 року – 7000 грн), ОСОБА_14 (10.09.2022 року – 6000 грн), ОСОБА_15 (07.04.2023 року – 600 грн), ОСОБА_4 (15.01.2023 року – 500 грн). 
Також протягом вказаного періоду наявні транзакції щодо зарахування переказів на карту заявника без зазначення відправника, проте доказів що ці перерахування здійснював батько заявника ОСОБА_7 заявником не надано (а.с. 41-45).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, заявником не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, факту отримання ним від батька систематичної допомоги, яка була його основним і постійним джерелом засобів до існування.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява  ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає наступне. 
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).
З огляду на викладене відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження, але у справах окремого провадження, тому з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 263/1265/18 та від 16.11.2022 у справі № 214/4179/21, постанова ОП КЦС від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.
За таких обставин, судові витрати, понесені Міністерством оборони України при поданні апеляційної скарги, слід залишити за заявником.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 20 березня 2026 року.

Головуючий-суддя       Шимків С.С.

Судді:   Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.