РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/3037/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначається вперше, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019, 2020 та 2021 роки; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 08.01.2026 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2023, 2024 та 2025 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до її загального страхового стажу період роботи з 06.09.1993 по 02.02.2003 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В обґрунтування позовних вимог стверджує, що з 10.02.2022 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”. З 08.01.2026 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області застосувало при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком позивача застосувало показник середнього заробітку за 2019-2021 роки. Однак, був зобов`язаний з 08.01.2026 призначити позивачу пенсію за віком, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2023, 2024 та 2025 роки, тобто з урахуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Відповідач також зазначає, що листом від 27.01.2026 позивача було повідомлено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача період її роботи в подвійному розмірі, оскільки відсутні уточнюючі довідки про характер виконуваних робіт та про місце роботи. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 24.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.
Обставини справи, встановлені судом:
ОСОБА_1 з 10.08.2022 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”. 
З 08.01.2026 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. При обрахунку пенсії позивача застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.
20.01.2026 представник позивача звернувся до пенсійного органу з запитом.
Листом від 27.01.2026 відповідач повідомив позивача, що з 08.01.2026 його переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. При переведенні застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки. Також зазначив про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 06.09.1993 по 02.02.2003 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відсутні уточнюючі довідки про характер виконуваних робіт та про місце роботи; відсутня довідка про перебування (не перебування) у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за період з 06.09.1993 по 02.02.2003.
Не погоджуючись з таким обрахунком її пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, врегульовано Законом №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Порядок призначення пенсії за вислугу років визначений статтею 55 Закону №1788-XII та передбачав, що на одержання пенсії за вислугу років мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу не менше 25 років. 
Виходячи з системного аналізу норм Закону №1058-IV та Закону №1788-XII, виплата пенсії за вислугу років згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення”, не входить до правового регулювання цього Закону №1058-IV, а регулюється виключно Законом України “Про пенсійне забезпечення”, оскільки є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Статтею 10 Закону №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. 
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. 
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії. 
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. 
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом. 
Як зазначив відповідач у своїй відповіді від 27.01.2026 на заяву про перерахунок пенсії: “при переведенні позивача на пенсію за віком на підставі Закону №1058-IV, ним застосовується показник середньої заробітної плати (доходу) за 2019-2021 роки”. 
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії”. 
Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. 
Отже, з огляду на викладене, при обрахунку пенсії за віком, яка призначається позивачу вперше, відповідно до вимог ст. 40 Закону №1058-ІV підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати працівників в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року відповідного призначення такої пенсії, тобто за 2019-2021 роки. 
За результатами аналізу положень ч. 1 ст. 9, ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 45, Закону №1058-ІV, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV. 
Великою Палатою Верховного Суду визначено, що частиною 3 ст. 45 Закону №1058-ІV дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак, у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 по справі №577/2457/17, від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, від 23.10.2020 у справі №528/196/17, від 04.02.2021 у справі №509/3080/16-а. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, позивач звернувся вперше 10.08.2022. 
Отже, у випадку спірних правовідносин мав місце перехід з пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України “Про пенсійне забезпечення”, на пенсію, передбачену Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (тобто призначення пенсії за віком вперше), а не переведення з одного виду пенсії на інший вид в межах одного закону. За таких обставин, пенсійний орган зобов`язаний був при обчисленні розміру пенсії за віком враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” - за 2023-2025 роки. Таким чином, відповідач протиправно позивачу обчислив пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки. 
З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період її роботи з 06.09.1993 по 02.02.2003 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відсутні уточнюючі довідки про характер виконуваних робіт та про місце роботи; відсутня довідка про перебування (не перебування) у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустках по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за період з 06.09.1993 по 02.02.2003, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 24 Закону України № 1058, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ.
Згідно з статтею 60 Закону № 1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
За приписами статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року № 05.03-18-54/973 інфекційний заклад (відділення) є заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.
Відповідно до змісту листа Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 року №625/15-05/039-6 №10.01.09/2606 №16918/02-20 встановлено, що заклади охорони здоров`я, в тому числі кабінети інфекційних захворювань відносяться до таких, час роботи яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Водночас, відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Так, згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 17.01.1984, суд встановив такі періоди роботи позивача:
1. Запис №9 від 07.09.1990 – (далі – перекладено з російської мови українською) прийнята клінічним лаборантом в міську лікарню №13 м. Вугледар Донецької обл. (наказ від 07.09.1990 №876п);
2. Запис №10 від 06.09.1993 – переведена фельдшером-лаборантом в баклабораторію (наказ від 03.09.1992 №152-к); 
3. Запис №11 від 01.04.1998 – переведена фельдшером-лаборантом баклабораторії на 0,75 ставки (наказ від 30.01.1998 №13к); 
4. Запис №12 від 01.07.2002 – переведена на 0,5 ставки фельдшера-лаборанта бактеріологічного відділу клініко-діагностичної лабораторії (наказ від 27.06.2002 №85к); 
5. Запис №13 від 03.02.2003 – переведена на 1,0 ставку фельдшером-лаборантом біохімічного відділу (наказ від 03.02.2003 №21).
Суд зауважує, що записи в трудовій книжці засвідчені відтисками печаток відповідних установ, а також містять інформацію про накази щодо дати прийняття, переведення з однієї посади на іншу та звільнення позивача з роботи, не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Водночас, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі. Відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу відповідного періоду роботи позивача, будь-яких додаткових документів від неї не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчиняв.
Суд вважає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на зарахування до страхового стажу спірного періоду, позаяк зі свого боку позивач вчинила всі залежні від неї дії та надала усі можливі і наявні у неї документи.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 в справі №160/14078/22, від 08.06.2022 в справі №689/1593/16-а, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи позивача з 06.09.1993 по 02.02.2003 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначається вперше, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019, 2020 та 2021 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 08.01.2026 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2023, 2024 та 2025 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до її загального страхового стажу період роботи з 06.09.1993 по 02.02.2003 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.
Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково.
За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 1064,96грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначається вперше, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019, 2020 та 2021 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 08.01.2026 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2023, 2024 та 2025 роки відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до її загального страхового стажу період роботи з 06.09.1993 по 02.02.2003 в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у сумі 1064,96грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні, 96 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 09 квітня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       Т.О. Комшелюк