П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2026 року 
м. Рівне
Справа № 569/26841/25
Провадження № 22-ц/4815/643/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання: Хлуд І.П.
з участю: ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2025 року у цивільній справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області, про видачу обмежувального припису,
в с т а н о в и в :
10.12.2025 року  ОСОБА_1 (надалі - позивач), діючи через свого представника, звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області.
У поданій заяві ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити перебувати в квартирі та користуватися спільною власністю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На праві власності батькам сторін по справі належала квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
12 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала уточнення до заяви про видачу обмежувального припису, в яких, зокрема, вказала, що брат отримавши свідоцтво про право на спадщину, став використовувати своє право власності як елемент знущання та зверхнього ставлення щодо неї. Забороняв користуватись квартирою, зокрема і кімнатою, де були її речі та меблі з 2009 року, коли вони з матір`ю користувались квартирою спільно, тому вона цю кімнату закривала на замок, знаючи свого брата та його нахили.
Зазначає, що 24 серпня 2021 року ОСОБА_2 вибив замок, пошкодивши при цьому двері та сам замок, до зазначеної кімнати, його частка житлової площі складала 14,5 кв.м. В тій кімнаті не було приміщень загального користування і виходу до місць загального користування. Зазначені дії не мали жодного сенсу для захисту його прав на нерухоме майно, а були здійснені проти неї. Повідомивши про дії брата в поліцію на № 102, поліція за наслідками розгляду звернення жодних дій та рішень щодо поведінки брата не здійснила.
Вказує, що через бездіяльністю поліції 14 листопада 2021 року в селищі Мізоч, де вона частину будинку успадкувала, а частину викупила у свого брата, при отриманні у спадок будинку, брат здійснював перешкоди у доступі до нерухомого майна, шляхом обмеження останній входу на вулицю і вхід до будинку. Вона повідомила про даний факт поліцію на № 102 та попросила допомогти, приїхали патрульні і зателефонували брату, який дозволив зняти його ланцюги з її воріт та хвіртки.
Після цих подій, ОСОБА_1 чотири роки свого брата не бачила та останній не спілкувався з нею. За той період часу свою частку квартири, яку отримала в спадок від батька, подарувала своїй дочці.
Однак, з 28 жовтня 2025 року заявниця знову почала отримувати погрози від брата щодо свого майна, яке знаходиться в квартирі. Він почав в її відсутність фотографувати її побут, та відправляти вночі фото дочці на телефон, шантажуючи її тим, що ці фото будуть цікавою темою для ЗМІ. Без попередження навісив замок у кімнату, де знаходяться місця загального користування, а саме: комірка для зберігання речей та вихід на балкон, обмеживши таким чином можливість користування ними, як спільним майном.
03 листопада 2025 року здійснив дії, внаслідок яких майно в кімнаті було пошкоджено, на підтвердження вказаного факту подано фотознімки.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2025 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області, про видачу обмежувального припису відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що,  ОСОБА_1 як на підстави для скасування рішення суду першої інстанції, вказує, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріально та процесуального права.
Вважає, що вона зазнає постійного психологічного та економічного насильства з боку брата ОСОБА_2 .
Зокрема вказує, що судом не вірно встановлено, що між сторонами існують не приязні відносини, наявний конфлікт інтересів, а не домашнє насильство. Безпідставно і бездоказово встановлено, що існує спір щодо користування спірним майном, проте з її сторони жодних перешкод у користуванні майном не чиниться і не підтверджено. 
При винесені рішення суду першої інстанції не взято до уваги порушення приватного життя заявниці та побуту,  ОСОБА_2 надсилає погрози для її доньки, а суд та поліція жодних правових дій та рішень не приймають.
Зазначає, що ОСОБА_2 не хоче щоб заявник користувалась квартирою і робить заздалегідь сплановані перепони, псує належне їй майно та його дії залишаються безкарними, а заявниця внаслідок його дій проходить лікування.
На підставі вище викладеного, вважає рішення Рівненського міського суду Рівненської обл. від 12 грудня 2025 року, не законним, таким, що пропагандує неповагу до чужої власності, допускає дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також допускає та дає зрозуміти кривднику, що при здійсненні його цивільних прав йому все дозволено.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав вкладених в апеляційній скарзі. Інші учасники в судове засідання не з`явились, хоч завчасно були повідомлені.
Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2021 року, виданого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Пуховою Н.Ю., ОСОБА_3 успадкувала 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу №404355272 від 19.11.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 2236777956101, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
24 серпня 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області із заявою, в якій просила притягнути до відповідальності ОСОБА_2 , який пошкодив її майно та завдав матеріальних збитків.
З довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_3 (ЄО № 39851 від 24 серпня 2021 року) слідує, що надійшло звернення ОСОБА_3 по факту того, що ОСОБА_2 , пошкодив майно та завдав матеріальних збитків. При спілкуванні з ОСОБА_3 , остання повідомила, що 24 серпня 2021 року, разом зі своєю подругою, приїхали до квартири АДРЕСА_3 , яка належала їй з 2009 pоку, як спадок, та виявили, що замок в кімнаті був пошкодженим та з кімнати нічого не пропало. Вважає, що були здійснені хуліганські дії її братом ОСОБА_2 , оскільки лише в нього були ключі від даної квартири.
Відповідно до довідки №39851 від 24.08.2021 виданої начальником Рівненського РУП ГУ НП в Рівненській області, встановлено, що ОСОБА_2 отримав право власності по спадщині на квартиру, що по АДРЕСА_1 , але не мав змоги потрапити до даної квартири, оскільки ключі мала лише сестра ОСОБА_3 , яка не допускала його до даної квартири. Оскільки дана квартира по спадщині належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 не вбачається.
В даній події відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини, що розглядаються в судовому порядку. За результатами розгляду матеріалів, підстав для відкриття кримінального провадження встановлено не було.
16 грудня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Головного управління ДСНС України у Рівненській області із заявою, в якій просила відзначити працівників за професіоналізм.
У відповідь за заяву Головне управління ДСНС України у Рівненській області повідомило ОСОБА_3 , що кандидатури старшого лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_6 та капітана служби цивільного захисту ОСОБА_7 подані для заохочення.
Як слідує з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № НОМЕР_1 від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_8 .
Як слідує з талону-повідомлення Єдиного обліку №57029 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 03 листопада 2025 року о 12:42 зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що 03 листопада 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , брат пошкодив меблі в квартирі та поїхав у невідомому напрямку. Вказану заяву (повідомлення) зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Рівненського райуправління поліції ГУНП в Рівненській області за № 57029.
З оглянутого в судовому засіданні відео судом першої інстанції, було встановлено, що в квартирі, в якій проживає ОСОБА_1 розкидані речі, біля стіни стоять вікна.
В матеріалах справи наявні фото копії смс-повідомлень з телефону НОМЕР_2 зазначено прохання: «Прибери хлам, або я його приберу. Забери в «свою» кімнату».
Консультаційним висновком спеціаліста КНП «Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення» РОР від 17 січня 2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: тривожна реакція ситуативно обумовлена.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для видачі обмежувального припису з таких підстав.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3 та 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).
Обставини справи та надані суду докази в даній справі не свідчать про наявність підстав для видачі обмежувального припису, оскільки доводи заявника про вчинення по відношенню до неї психологічного насильства з боку заінтересованої особи є недоведеними.
Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та економічного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
З огляду на обставини справи, наявність в суді справи щодо усунення перешкод у здійсненні заявницею права користування та розпорядження майном, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить про існування між сторонами цивільно-правового спору, який має вирішуватись у порядку позовного провадження.
Таким чином, доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявниці.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 26 лютого 2026 року.

Головуючий суддя       Боймиструк С.В.

Судді:         Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.