Справа № 369/11347/24
Провадження № 2/369/1567/26
РІШЕННЯ
Іменем України

19.01.2026         м. Київ
Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Козак І.А., 
секретаря Кавун Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні Києво – Святошинського районного суду Київської області суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Горенської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у лютому 2024 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері позивача – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обгрунтовано тим, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори
Бєлах Л.А., зареєстрований у реєстрі за № 3-3011, відповідно до якого спадкове майно заповідає її дітям у рівних частках: частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки площею 0,1060 га, кадастровий номер 3222482401:01:002:5003, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); частку земельної ділянки площею 0,0589 га, кадастровий номер 3222482401:01:009:5008, призначену для ведення особистого селянського господарства (надалі – «Спадкове майно»).
Після смерті спадкодавця позивач та відповідачка ОСОБА_2 звернулися до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на підставі необхідності підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, при цьому свідоцтво на право власності видано лише відповідачці.
У мотивувальній частині постанови нотаріуса зазначено, що з наданих документів вбачається наявність розбіжностей у персональних даних спадкодавця: у Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 померла зазначена як ОСОБА_4 , тоді як у Свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_2 прізвище матері вказане як ОСОБА_5 . Державний нотаріус дійшов висновку про неможливість ідентифікації особи спадкодавця та встановлення родинних відносин між позивачем і померлою, що унеможливлює вчинення нотаріальної дії.
У зв`язку з вказаними розбіжностями державний нотаріус дійшов висновку про неможливість ідентифікації особи спадкодавця та встановлення родинних відносин між позивачем і померлою, що, на думку нотаріуса, унеможливлює вчинення нотаріальної дії.
На підставі викладеного, у позивача виникла необхідність звернутися до суду.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 03.07.2024року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження.
Однак, згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О., щодо повторного автоматичного розподілу справи №2395 від 05.12.2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано до провадження судді Козак І.А.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Козак І. А. від 03.01.2025 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2025 року у справу закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про місце дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Однак, у матеріалах справи міститься заява у якій представник позивача просить розгляд справи провести без участі сторони позивача.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про місце дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, у матеріалах справи міститься заява, у якій остання позовні вимоги визнала повністю.
Представник відповідача Горенської селищної ради у судове засідання не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило, відзив на позовну заяву також не подано.
Представник третьої особи Першої Київської державної нотаріальної контори – Марина Супліченко у судове засідання не з`явилася, про місце дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Врахувавши пояснення сторони позивача, дослідивши докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб 29 квітня 1946 року, що підтверджується посвідкою про шлюб від 29 квітня 1946 року № 284.
З метою підтвердження родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а також для усунення розбіжностей у персональних даних, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 зверталися до Державної міграційної служби України та Державного архіву, що підтверджується наданими до матеріалів справи відповідями відповідних органів.
З наданої Державною міграційною службою України інформації вбачається, що радянський паспорт спадкодавця серії НОМЕР_3 , виданий 22 травня 1972 року на ім`я « ОСОБА_7 », був оформлений в обмін на перший радянський паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 27 серпня 1964 року Києво-Святошинським відділом міліції Київської області на те саме ім`я.
До відповіді Державної міграційної служби України долучено копію форми № 1, з якої вбачається, що « ОСОБА_7 » народилася у той самий день, що й ОСОБА_5 , мати позивача, перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , 1917 року народження, та уклала шлюб 29 квітня 1946 року, який було зареєстровано Бюро ЗАГС м. Біла Церква Київської області, що узгоджується з відомостями, зазначеними у посвідці про шлюб матері позивача.
З форми № 1 також вбачається, що батьками « ОСОБА_4 » зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а адресою проживання вказано квартиру АДРЕСА_2 , за якою мати позивача була зареєстрована до дня своєї смерті, що підтверджується копією її паспорта.
Крім того, зразок підпису « ОСОБА_7 », наявний у формі № 1, є схожим з підписом матері позивача, що міститься у її паспорті. Суд також враховує, що факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем як між матір`ю та сином підтверджується поясненнями відповідачки, яка є рідною сестрою позивача, та не заперечується нею під час розгляду справи.
У свою чергу Державний архів повідомив, що згідно з актовим записом про шлюб № 284, складеним відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ УРСР м. Біла Церква Київської області, 29 квітня 1946 року було зареєстровано шлюб між « ОСОБА_6 » (так зазначено в документі), прізвище після шлюбу – « ОСОБА_10 », національність – українець, вік – 26 років, та « ОСОБА_11 » (так зазначено в документі), прізвище після шлюбу – « ОСОБА_12 », національність – українка, вік – 19 років.
Вказану інформацію надано з архівної справи: ф. Р-5634, оп. 1, спр. 3771, арк. 53–53, що узгоджується з іншими письмовими доказами, дослідженими судом, та підтверджує факт укладення шлюбу між батьками позивача.
За таких обставин, з урахуванням відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю розбіжностей у персональних даних спадкодавця, позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом як син спадкодавця.
Спадкування за заповітом є пріоритетним, якщо спадкодавець склав заповіт відповідно до вимог статті 1247 ЦК України, зокрема: заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом та підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить скорочена копія актового запису про смерть, видана Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).
За життя ОСОБА_4 склала заповіт 17.10.2022 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Бєлах Л.А., зареєстрований у реєстрі за № 3-3011, відповідно до якого спадкове майно заповідано її дітям у рівних частках: частку житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; частку земельної ділянки площею 0,1060 га, кадастровий номер 3222482401:01:002:5003, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку; частку земельної ділянки площею 0,0589 га, кадастровий номер 3222482401:01:009:5008, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.
Після смерті спадкодавиці позивач ОСОБА_1 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва. 
В мотивувальній частині зазначено, що існують розбіжності у персональних даних спадкодавця: у свідоцтві про смерть зазначено ОСОБА_4 , тоді як у свідоцтві про народження позивача вказано ОСОБА_5 .
Позивач з часу відкриття спадщини не відмовлявся від її прийняття та скористався правом захисту своїх порушених прав до суду.
Суд виходить із того, що наявність різних прізвищ спадкодавця у документах сама по собі не є підставою для відмови у визнанні спадкових прав. Подані докази у сукупності підтверджують, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особою.
За ст.1247,1248 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.
Так, за ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Водночас, за статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
А стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Отже, зважаючи на всі досліджені судом докази та обґрунтування вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог, оскільки іншим способом захисту позивач не вправі реалізувати своє набуте право на спадкування майна за заповітом.
Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Оцінюючи зазначені обставини, суд виходить з того, що наявність різних прізвищ спадкодавця у правовстановлюючих та реєстраційних документах сама по собі не є безумовною підставою для відмови у визнанні спадкових прав. Подані суду докази у своїй сукупності підтверджують, що  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є однією і тією ж особою, а розбіжності в анкетних даних зумовлені зміною прізвища.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі наведеного відповідно до ст. ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1247, 1248, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4, 5, 16, 76, 81, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Горенської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на спадкове майно за заповітом після смерті його рідної матері ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на: 
(одну другу) частку житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
(одну другу) частку земельної ділянки площею 0,1060 га, кадастровий номер 3222482401:01:002:5003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 
(одну другу) частку земельної ділянки площею 0,0589 га, кадастровий номер 3222482401:01:009:5008, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для ведення особистого селянського господарства.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі15140, 00 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 19.01.2026 року.

Суддя          Ірина КОЗАК