ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2026 р. Справа№ 910/6690/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Коротун О.М. 

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від прокуратури: Левицька Н.В.;
від позивача: не прибув;
від відповідача 1: Берестовенко О.М.;
від відповідача 2: Кучер Ю.Ю.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури 
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року (повний текст складено 29.10.2024 року)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року (повний текст складено 07.11.2024 року)
у справі №910/6690/24 (суддя - Марченко О.В.)
за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області Денисенко Віти Василівни в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби 
до 1) Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» 
про визнання недійсним договору від 25.04.2016 року №53-123-11-16-02444 та стягнення 408 000,00 грн,- 

ВСТАНОВИВ: 
Керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області Денисенко Віта Василівна (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (далі - позивача) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» (далі - відповідач 2), про визнання недійсним договору на постачання товару від 25.04.2016 року №53-123-11-16-02444, укладений між Відокремленим підрозділом «Южно-Українська атомна електростанція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка»; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» на користь Філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» 408 000,00 грн, а з філії «Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» акціонерного товариства «НАЕК «Енергоатом» одержані нею за рішенням суду 408 000,00 грн стягнути в дохід держави.
Позовні вимоги мотивовані неправомірними діями відповідача 2, які спрямовані на завідомо суперечну інтересам держави і суспільства мету одержання права на укладення договору на постачання товарів не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі, а тому в діях Товариства вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Придбання Підрозділом товарів, вказаних у специфікації №1 (додаток №1 до договору), відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості.
Поведінка відповідача 2 під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель, а тому lоговір підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Товариства на підставі ч. 1 ст. 203, ч. п. ст. 215 та ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України. 
При цьому, за твердженням позивача, враховуючи наявність умислу лише у відповідача 2, як сторони оспорюваного договору, одержані останнім кошти у сумі 408 000,00 грн за таким правочином повинні бути повернуті Філії як іншій стороні договору, а отримані філією за рішенням суду кошти стягнуті в дохід держави.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року стягнуто з Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями місцевого господарського суду, перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити. А також, просить скасувати додаткове рішення від 04.11.2024 року та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» у стягненні витрат на правову допомогу. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, скаржник вказав, що ПАТ «МАНОМЕТР-ХАРКІВ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» під час підготовки документації для участі у тендері згідно оголошення UA-2016-03-22-000021-а, проведеного ВП "ЮжноУкраїнська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», що підтверджується рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2019 року №53-р/к у справі №2/001-1-19.
Так, за твердженням скаржника, внаслідок узгодженості поведінки товариств право на укладання договору за результатами торгів одним з учасників (Товариство з обмеженою відповідльністю «ТД Вимірювальна Техніка») одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів. 
Судом першої інстанції необґрунтовано (оцінюючи лише належне виконання оспорюваного договору) став на сторону відповідача 2, нівелюючи при цьому інтереси держави у забезпеченні і авторитету як ефективного регулятора суспільних відносин, обов`язковості встановлених нею правил поведінки (норми законодавства) та ефективного функціонування економічної системи через конкуренцію стимулюванння підвищенню рівня організації господарської діяльності та здійсненню науково-технічного прогресу. 
Разом з цим, представник скаржника зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неефективність обраного прокурором способу захисту. 
Крім того, за твердженням скаржника відповідні документи не є належними та достатніми доказами для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у даній справі на зазначену ним суму, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на їх користь 40000,00 грн необґрунтована належним чином. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2024 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24.
02.12.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача 1 просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Так, представник відповідача 1 у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що на момент розгляду тендерної пропозиції Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» не мало жодних законних підстав для відмови учаснику в участі у процедурі закупівлі чи відхилення тендерної пропозиції останнього, що свідчать про відсутність в діях замовника порушень норм Закону України «Про публічні закупівлі» та порушень самої процедури торгів, що виключає втну останнього чи його причетність до антиконкурентних узгоджених дій.
Лише сам факт вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.05.2019 року №53-р/к по справі №2/01-15-19, не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства. 
При цьому, за твердженням представника відповідача 1, матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника Філії «ВП «ПАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» за менші кошти. Прокурором не надано доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що товар за договором, укладеним за результатами спірних відкритих торгів, було поставлено із завищенням цін. 
Крім того, за твердженням представника відповідача 1 відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним.
Водночас, представник відповідача 1 зауважив, що в апеляційній скарзі не зазначено в чому саме полягає необгрнутованість та неправомірність рішення суду першої інстанції, та не наведено жодної підстави, яка вказує на порушення економічних інтересів держави, не зазначено розрахунків порушень економічних інтересів держави, не визначено у чому саме полягає порушення інших інтересів держави, не обґрунтував необхідність їх захисту. 
Крім того, 12.12.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача 2 просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Так, представник відповідача 2 у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що апелянт жодним чином не вказав, які саме процесуальні норми були порушені та які саме матеріальні норми неправильно застосував суд першої інстанції при винесенні рішення.
Крім того, за твердженням представника відповідача 2 прокурором не доведено у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину. Також не підтверджено недоодержання вимог щодо відповідності цього правочину інтересам держави і суспільства, оскільки наведені прокурором обставини щодо притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не може свідчити про невідповідність оспорюваного правочину інтересам держави та не впливають на його діяльність. 
При цьому, судом було враховано, що умови договору були виконані його сторонами у повному обсязі, зокрема, Підрозділом перераховано Товариству грошові кошти у сумі 408000,00 грн.
Разом з цим, представник відповідача 2 зауважив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» надало повний пакет документів на підтвердження здійснення ним витрат на правничу допомогу, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, а твердження прокуратури не мають жодного підтвердження. 
Під час дослідження матеріалів справи суддею Майданевичем А.Г. було заявлено самовідвід від розгляду справи № 910/6690/24 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути в зв`язку з тим, що близький родич судді працює в Державному підприємстві "Національна акціонерна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24 задоволено. Матеріали справи № 910/6690/24 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025 року сформовано колегію суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Коротун О.М.
15.01.2025 року в судовому засіданні була оголошена перерва на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.
07.02.2025 року від представника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
07.02.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача до суду надійшли заперечення проти клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого прокурор, зокрема зазначив, що наявна усталена практика щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України. Крім того, прокурор зауважив, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків розгляду.
10.02.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача 2 до суду надійшли пояснення щодо клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до яких представник відповідача 2, зокрема зазначив, що оскільки у справі №910/6690/24 спірним є питання про застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, посилання на які прокурор, у справі обґрунтував свій позов, то доречним на думку заявника, буде, зупинити провадження у справі до результатів розгляду справи №922/3456/23. В той же час, за твердженням представника відповідача 2 наявна усталена практика щодо цього питання, безпосередньо на яку посилається суд першої інстанції. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24 зупинено до закінчення перегляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.
30.12.2025 року через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла заява про поновлення провадження у справі, в якому заявник просить суд поновити провадження у справі №910/6690/24, у зв`язку з прийняттям 19.12.2025 року Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постанови у справі №922/3456/23.
Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, 23.12.2025 року Касаційним господарським судом оприлюднений повний текст постанови від 19.12.2025 року у справі №922/3456/23, відповідно до якої касаційні скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради та Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 року у справі №922/3456/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 року клопотання Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про поновлення провадження у справі №910/6690/24 задоволено. Поновлено провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24.
04.02.2026 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням Головуючого судді Суліма В.В. у відрядженні. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 року розгляд апеляційної скарги першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року (повний текст складено 07.11.2024 року) у справі №910/6690/24 призначено на 18.02.2026 року. 
Представник скаржника в судовому засіданні заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, яке було обґрунтоване тим, що в Верховному Суді слухається схожа справа.
Колегія суддів розглянувши вищевказане клопотання шляхом постановлення протокольної ухвали дійшла висновку про відмову в задоволенні даного клопотання, у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу без оформлення окремого документа із занесенням її до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, при прийнятті протокольної ухвали, колегією суддів було враховано відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджають розгляду справи по суті у даному засіданні та обов`язок суду розглядати справу в межах розумних строків.
Згідно зі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, перерва оголошується лише у випадку, якщо спір не може бути вирішений у даному засіданні.
Крім того, представник скаржника в судовому засіданні 18.02.2026 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволенні, рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Представники відповідачів в судовому засіданні 18.02.2026 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 року залишити без змін. 
Представник позивача в судове засідання 18.02.2026 року Північного апеляційного господарського суду не прибув. Про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (наявні в матеріалах справи). 
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора представників прокуратури та відповідачів 1, 2, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне. 
Так, прокуратурою під час опрацювання відомостей опублікованих у електронній системі публічних закупівель на вебпорталі «prozorro.gov.ua» було встановлено, що 22.03.2016 року в електронній системі закупівель було опубліковано оголошення про проведення спрощеної/допорогової закупівлі щодо ДК 021:2015: 38423000-6 - обладнання для вимірювання тиску ДК 016:2010:26.51.5 - прилади для контролювання інших фізичних характеристик (19 штук), очікувана вартість 365 871 грн без ПДВ, оголошення UA-2016-03-22-000021-a, доступне за посиланням: https://prozorro.gov.ua/tender/UA- UA-2016-03-22-000021-a.
Розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмета закупівлі: 365 871 грн.
Розмір мінімального кроку пониження ціни: 5 000,00 грн.
Місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг: 55000, Україна, Миколаївська, Южноукраїнськ, промзона строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг: 19.05.2016 року по 14.06.2016 року.
Кінцевий строк подання тендерних пропозицій: 31.03.2016 року о 07:00 год.
Дата та час розкриття тендерних пропозицій: 04.04.2016 року о 16:11 год.
Дата та час проведення електронного аукціону: 04.04.2016 року о 15:44 год.
Тендерні пропозиції з метою участі у спрощеної/допорогової закупівлі подано трьома суб`єктами господарювання Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Профі-Строй» та ПрАТ «Манометр-Харьков», що підтверджується формою реєстру отриманих тендерних пропозицій.
Первинна тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» становила 365 871,00 грн без ПДВ, Товариства з обмеженою відповідальності «Компанія «Профі-Строй» - 345 000 грн без ПДВ, а ПрАТ «Манометр-Харьков» - 365 700 грн.
Остаточна тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» становила 340 000 грн без ПДВ, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Профі-Строй» - 345 000 грн без ПДВ, а ПрАТ «Манометр-Харьков» - 365 700 грн.
Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція Товариства, електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій, та у подальшому визнана переможною.
Розгляд тендерної пропозиції відбувся 06.04.2016 року, що підтверджується повідомленням про переможця електронних торгів UA-2016-03-22-000021-a.
У зв`язку з викладеним електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.
25.04.2016 року Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Підрозділу (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» (постачальник) було укладено договір на постачання товару №53-123-11-16-02444 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити датчики тиску «Сафір» у кількості, асортименті та за цінами, зазначеними у специфікації №1 (додаток №1 до договору), що є невід`ємною частиною договору; рік виготовлення товару - не раніше 2015 року.
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору загальна вартість товару складає разом 340 000,00 грн, крім того ПДВ 20% - 68 000 грн, всього з ПДВ - 408 000,00 грн. За договором оплата відбувається протягом 45 днів після постачання товару згідно із специфікацією №1 (додаток №1 до Договору).
Згідно п. 2.3 договору після підписання останнього сума договору (ціна товару) зміні не підлягає. 
Обсяг закупівлі товару може бути зменшений залежно від реального фінансування видатків. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.п. 2.4, 2.5 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору постачання здійснюється з 20.05.2016 року по 15.06.2016 року автотранспортом постачальника з обов`язковою присутністю його представника, на умовах DDP, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство», відповідно до Правил Інкотермс-2000; термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди. 
Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3 договору).
Згідно п.п. 5.1, 5.2 договору приймання товару за кількістю і якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6, та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, постачальник несе повну відповідальність за некомплектну поставку товару; у випадку поставки некомплектного товару, постачальник зобов`язаний протягом 30 днів здійснити до поставку. Покупець не несе ніяких витрат пов`язаних з допоставкою некомплектного товару. 
Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в Державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (п. 12.1 договору).
Відповідно до п. 12.2 договору дія терміну договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 12.1 Договору, та закінчується 31.12.2016 року.
На виконання умов Договору Товариством 10.06.2016 року було поставлено підрозділу товар на загальну суму 408 000,00 грн, а Підрозділом прийнято такий товар без будь-яких зауважень, що підтверджується підписаною наведеними юридичними особами видатковою накладною від 10.06.2016 року №РН-0000210 (наявна в матеріалах справи).
15.07.2016 року підрозділом було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю 408000,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку Підрозділу.
Так, за твердженням прокурора, Рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №53-р/к від 14.05.2019 року у справі №2/01-15-19 визнано, що ПрАТ «Манометр-Харків» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки тендерних пропозицій та участі у торгах на закупівлю «Перетворювачі тиску», проведених Підрозділом (ідентифікатор закупівлі в системі «Prozorro» - UA-2016-03-22-000021-a) (пункт 1 резолютивної частини рішення №53-р/к); за порушення, вказане у пункті 1 резолютивної частини рішення №53-р/к, накладено на ПрАТ «Манометр-Харків» штраф у сумі 40 000, грн (пункт 2 резолютивної частини рішення №53-р/к); за порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення №53-р/к, накласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» штраф у сумі 40 000 грн (пункт 3 резолютивної частини рішення №53-р/к).
Згідно з вищевказаним рішенням №53-р/к факти, які у своїй сукупності свідчать про те, що ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» під час участі у зазначених торгах були обізнані щодо участі кожного з них у цій процедурі закупівлі, є такими: пов`язаність ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка»; місцезнаходження ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» за однією адресою; спільне використання точки доступу до мережі Інтернет; спільне використання засобів зв`язку; синхронність дій ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариства з обмженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» у часі; здійснення зв`язку між ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка»; господарські відносини між ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариством; пропонування ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» на торгах продукції виробником якої є один з відповідачів; взаємозалежність між ціновими пропозиціями ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка»; не здійснення одним з відповідачів зниження своєї цінової пропозиції за наявності економічної можливості.
Крім того, у рішенні №53-р/к було встановлено, що узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ПрАТ «Манометр-Харків» і Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результат проведених торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції».
Товариством штраф, накладений рішенням було оплачено 13.06.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням від 13.06.2019 року №485 на суму 40 000,00 грн.
Прокуратура запитом від 15.04.2024 року №53/5-2580вих-24 звернулася до Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області та запитом від 15.04.2024 року №53/5-2581вих-24 - до Держаудитслужби, в яких інформувала про встановлені рішенням Відділення АМК №53-р/к обставини з метою надання їм належної оцінки та самостійному зверненню з позовом до суду про визнання недійсним Договору як такого, що укладений з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також одночасним застосуванням наслідків недійсного правочину.
Листом від 17.04.2024 року №151425-17/734-2024 Управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області надало відповідь Прокуратурі, в якій зазначила наступне.
Державний фінансовий контроль за дотриманням законодавства про закупівлі здійснюється органами Держаудитслужби виключно до замовників; з інформації, оприлюдненої в електронній системі закупівель, не вбачається, що замовник (Підрозділ) допустив порушення законодавства у сфері закупівель, а саме п. 3 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, чинній на момент проведення закупівлі) в частині відмови в участі у процедурі закупівлі учасникам ПрАТ «Манометр-Харків» та Товариству з підстави, що суб`єкт господарювання (учасник або учасник попередньої кваліфікації) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів); вказані суб`єкти притягнуті до відповідальності 14.05.2019 року, тому під час закупівлі UA-2016-03-22-000021-а замовник не мав правових підстав відмовити в участі у процедурі закупівлі ПрАТ «Манометр-Харків» та Товариству; відтак у органу державного фінансового контролю в даному випадку відсутнє право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсним договору, укладеного за результатами процедури закупівлі UA-2016-03-22-000021-а.
При цьому, як зазначено в листі Прокуратури, антиконкурентні узгоджені дії ПрАТ «Манометр-Харків» та Товариства підтверджуються рішенням №53-р/к; здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» належить до повноважень органів Антимонопольного комітету України; у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; отже, у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції юридичними чи фізичними особами позови до суду з метою захисту інтересів держави подають Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України, що визначено ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».
Так, відносини, які виникли між сторонами, регулюються, зокрема, положеннями Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист економічної конкуренції», Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Законом України «Про Антимонопольний комітет України».
Відповідно до ч.3 ст. 42 Конституції України держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 215 Цивільного кодексу України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..ч. 1 - 3, 5 та 6 ст 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Так, здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №922/1391/18. 
Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків».
Схожа за змістом права позиція щодо застосування норм ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2019 року №911/1113/18, від 10.06.2021 року №910/114/19, від 15.12.2021 року №910/6271/17 і від 13.01.2022 року №908/3736/15.
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 року №3-рп/99 певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закон України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.
Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів. 
Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (п.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Статтею 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Закон України «Про публічні закупівлі» визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Згідно п. 1 ч.ч. 1, 5 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.
Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом.
Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Так, позовні вимоги, зокрема, були мотивовані тим, що договір завідомо суперечив інтересам держави і суспільства, що підтверджується рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №53-р/к від 14.05.2019 року у справі №2/01-5-19.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
За результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо. 
Рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №53-р/к від 14.05.2019 року у справі №2/01-15-19 визнано, що ПрАТ «Манометр-Харків» та Товариство вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки тендерних пропозицій та участі у торгах на закупівлю «Перетворювачі тиску», проведених Підрозділом (ідентифікатор закупівлі в системі «Prozorro» - UA-2016-03-22-000021-a) (пункт 1 резолютивної частини рішення №53-р/к).
Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3
ст. 228 Цивільного кодексу України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Тобто сам лише факт вчинення вказаними Товариством порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням Відділення АМК №53р/к, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у п.п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
У вказаний спосіб держава гарантує розвиток добросовісної конкуренції, забезпечує ефективність правового регулювання сфери публічних закупівель, прозорість процедур. При цьому позбавлення суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель є тим запобіжчиком, за допомогою якого держава усуває недобросовісність суб`єктів господарювання від можливості мати доступ до публічних коштів.
Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України «Про захист економічної конкуренції» передбачена відповідальність. Зокрема, за порушення, пунктів 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи (ст. 51, ч. 2 ст 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за порушення, передбачене п. 1 ст.50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішенням адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №53р/к на Товариство було накладено штраф у сумі 40 000,00 грн, який був сплачений останнім. Отже, Товариство (відповідач 2) понесло відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.
Шкода, заподіяна порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченими п.п. 1, 2, 5, 10, 12, 18, 19 ст. 50 цього Закону, відшкодовується особою, що вчинила порушення, у подвійному розмірі завданої шкоди.
Положення Закону України «Про захист економічної конкуренції» є спеціальними у випадку порушення його норм, зокрема, шляхом узгодженої поведінки на торгах. Цей закон також визначає можливість заявлення вимог про стягнення шкоди, завданої таким порушенням.
Тобто, прокуратура, у разі завдання, на її думку, шкоди інтересам держави і суспільства внаслідок укладення і виконання договору, не позбавлена можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у відкритих торгах UA-2016-03-22-000021-a. брали участь три суб`єкта господарювання: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Профі-Строй» та ПрАТ «Манометр-Харьков», первинна тендерна пропозиція яких відповідно становила 365 871,00 грн без ПДВ, 345 000,00 грн без ПДВ і 365 700,00 грн, а остаточна тендерна пропозиція - 340 000,00 грн без ПДВ, 345 000,00 грн без ПДВ і 365 700,00 грн.
При цьому, колегія суддів відзначає, що тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» (340 000,00 грн без ПДВ) була нижчою за очікувану замовником вартість предмета закупівлі (365 871,00 грн без ПДВ).
Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників спірної закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника (Підрозділу) за менші кошти.
Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні статей 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника (Підрозділу) цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що товар за договором, укладеним за результатами спірних відкритих торгів, було поставлено із завищенням цін, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів та відповідач 2 поніс будь-які збитки. 
Крім того, колегія суддів відзначає, що умови договору були виконані його сторонами у повному обсязі, без зауважень, що не заперечується скаржником. 
Водночас, колегія суддів приймає до уваги твердження відповідача 2 викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що прокурором не доведено у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину. Також не підтверджено недоодержання вимог щодо відповідності цього правочину інтересам держави і суспільства, оскільки наведені прокурором обставини щодо притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не може свідчити про невідповідність оспорюваного правочину інтересам держави та не впливають на його діяльність.
При цьому, колегія суддів приймає до уваги наступні висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладу у постанові від 19.12.2025 року у справі №922/3456/23: «Приписи ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника. 
Так, за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника».
Тобто застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України до спірних відносин призвело до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача 2.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що прокурором не доведено наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України та підстав для застосування наслідків недійсного правочину.
Щодо твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неефективність обраного прокурором способу захисту, колегія суддів відзначає наступне. 
Так, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були враховані висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 15.03.2024 року у справу №904/192/22.
Зокрема, у вказаній постанові об`єднана палата погодилась з висновком судів попередніх інстанцій в тій частині, що застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину на користь позивача (Міністерства) при застосуванні запропонованої прокурором процесуальної конструкції, коли грошові кошти стягуються з відповідача-2 на користь відповідача-1, є помилковим, оскільки не відповідає положенням Господарського процесуального кодексу України, позаяк для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені кошти повинні повертатися (стягуватися) саме на користь держави.
Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Дійсно, двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15).
Відповідно статей 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову.
Однак згідно ч.ч 1, 3, 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року №570/3439/16-ц, від 11.09.2019 року №910/7122/17.
У контексті заявлених прокурором позовних вимог про стягнення грошових коштів на користь відповідача 1, колегія суддів звернула також увагу на викладені в пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 висновки про те, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо ж повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати інший ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог. 
Схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 року у справі №905/1907/21.
Разом з цим, об`єднана палата наголосила, що чинним законодавством, а саме абзацом 3 ч. 3 ст 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається звернення прокурора в інтересах держави в особі уповноваженого державного органу, який не є стороною оспорюваного правочину (заінтересована особа), з позовом про застосування наслідків недійсності правочину (реституції) шляхом стягнення грошових коштів на користь підприємства як сторони правочину, яке (підприємство) не є суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, але прокурором визначено одним із відповідачів у справі, оскільки в такому випадку прокурор фактично звертається до суду не в інтересах держави, а в інтересах суб`єкта господарювання поза відносинами представництва, що не відповідає висновку про заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 року у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 року у справі №359/3337/16-ц, від 21.06.2023 року у справі №905/1907/21.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що за таких підстав повернення спірної суми коштів Філії (відповідачу 1) не відновлює права держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (визначеного прокуратурою позивачем), а в межах заявлених позовних вимог не вбачається можливості застосування судом іншого ефективного способу захисту порушених прав держави.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що прокуратурою обрано неефективний спосіб захисту інтересів держави, який не призведе до поновлення її порушених прав, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» про винесення додаткового рішення, колегія суддів відзначає наступне. 
Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності є:
- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного,
- засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;
- надання правничої допомоги свідку в кримінальному провадженні;
- представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;
- представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
- надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Надані адвокатським об`єднанням послуги відносяться безпосередньо до послуг про надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача 2 у відповідності до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві на позовну заяву зазначив, що орієнтовна сума судових витрат, які поніс та очікує понести відповідач 2, складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн.
Так, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Вимірювальна Техніка» на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу було надано: копію договору №26-07/24 про надання професійної правничої допомоги від 26.07.2024 року, копію розрахунку суми вартості послуг №1 за договором №26-07/24 від 26.07.2024 року про надання професійної правничої допомоги (додаток № 1 договору №26-07/24 від 26.07.2024 року), копію акту прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором №26-07/24 від 26.07.2024 року про надання професійної правничої допомоги, копію рахунку на оплату №96 від26.07.2024 року та копію платіжної інструкції від 07.08.2024 року. 
Дослідивши зазначені докази, колегія суддів вважає їх достатніми для підтвердження факту надання адвокатом професійної правничої допомоги.
Відповідно до п. 2.1 договору від 26.07.2024 року виконавець користується такими правами: правом підписувати і подавати від імені клієнта позовні заяви, заяви, скарги, клопотання та будь-які інші процесуальні документи; всіма правами, що надаються позивачу, відповідачу, третій особі, іншим учасникам процесу, стягувачу чи боржнику, підозрюваному, обвинуваченому, свідку тощо, згідно з відповідними процесуальними кодексами та іншими законами.
Додатком 1 до договору від 26.07.2024 року Товариство і Адвокатське об`єднання «Паркулаб і партнери» погодили, що: за даним розрахунком виконавцем здійснюється надання правової інформації, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, відзиву на позовну заяву, процесуальних документів і участь в провадженні в судах першої інстанції справи за позовом керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області Денисенко Віти Василівни в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Товариства про визнання недійсним договору від 25.04.2016 №53-123-11-16-02444 та стягнення 408 000 грн (пункт 1); встановлюється порядок обчислення попередньої оплати виконавця - фіксований розмір 40000,00 грн під час підготовки відзиву на позовну заяву і провадження в суді першої інстанції; 40 000,00 грн гонорар успіху (п. 2 додатку).
Так, відповідно акту приймання - передачі наданої правничої (правової) допомоги від 29.07.2024 року за договором про надання правничої (правової ) допомоги №26-07/24 від 26.07.2024 року, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе: 
Назва послуги	Зміст послуги	Вартість послуги	
Підготовка, відзиву на позовну заяву, заперечень (за необхідності), інших процесуальних документів у суді першої інстанції, участь у судових засіданнях	Первинний аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики з аналогічних справ, аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи і використанням релевантної практики під час підготовки процесуальних документів, зокрема, але не виключно відзиву на позовну заяву, збір доказів, підготовка додатків до процесуальних документів (в двох екземплярах), підпис і подача процесуальних документів до суду, усні і письмові консультації, складання процесуальних документів, документальне оформлення наданих послуг.	40000,00 грн	

Стосовно кількості та якості послуг сторони претензій одна до одної не мають. 
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у ч. 5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 року у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
При цьому, як вже зазначалося, позивачем було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на їх необґрунтованість, не спів розмірність та завищення.
Здійснивши аналіз доводів позивача, а також співмірності заявленого відповідачем 2 розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатами робіт, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатами обсягом послуг, втраченими ними часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 року зі справи №910/9714/22, заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактичною заявою про надання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Водночас, на думку Північного апеляційного господарського суду, за обставин даної справи зазначені окремо в детальному акті прийманні-передачі наданих послуг аналіз судової практики в аналогічних справах та аналіз поточної судової практики, охоплюються послугою зі підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу.
Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 08.04.2021 року у справі № 922/2321/20. 
З огляду на викладене, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатом послуг, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що розмір заявленої Товариством суми витрат на професійну правничу допомогу є надмірно великим в порівнянні з фактично наданими адвокатом послугами, а тому стягненню з Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області підлягає 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
В іншій частині додаткового рішення висновки суду є правомірними та обґрунтованими, підстави для її скасування відсутні.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладене ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення та додаткового рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. 
Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано висновки щодо всіх суттєвих доводам скаржника із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідачів 1, 2 викладеними у відзивах на апеляційну скаргу.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скарги слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення господарського суду першої інстанції - без змін. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2024 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 року у справі №910/6690/24 залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №910/6690/24 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк

Дата підписання 02.03.2026 року.