ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2026 Справа № 921/514/25

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого – судді Ржепецького В.О., суддів Міліціанова Р.В., Зварич О.В.
за участю секретаря судового засідання – Діжак В. В.
за участю представників сторін:
від позивача – Молень Р.Б.;
від апелянта – Суп М. Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Монастириської міської ради Чортківського району на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2025 (повне рішення 08.01.2026, суддя Андрусик Н.О.) у справі №921/514/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Любава-Агро” до Монастириської міської ради
про визнання укладеними додаткових угод про поновлення договорів оренди землі. 
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Тернопільської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Любава-Агро» з позовом до Монастириської міської ради про визнання укладеними двох додаткових угод про поновлення договорів оренди землі від 18.05.2018 щодо оренди земельних ділянок площею 19,9154 га (кадастровий номер 6124280400:01:001:2002) та площею 2,5906 га (кадастровий номер 6124280400:01:001:2006) в редакціях відповідно до змісту позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у встановлений договором та законом строк звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення договорів оренди землі від 18.05.2018 та надав проєкти додаткових угод про їх поновлення на той самий строк і на тих самих умовах.
Водночас відповідач у межах місячного строку, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі», не прийняв рішення щодо поновлення договорів або відмови у їх поновленні та не повідомив позивача про наявність заперечень. Після закінчення строку дії договорів 18.05.2025 позивач продовжив користування земельними ділянками, належно виконував умови договорів, зокрема сплачував орендну плату, тоді як відповідач заперечень щодо подальшого користування земельними ділянками не висловлював.
Повідомлення відповідача від 26.06.2025 про неприйняття рішення щодо поновлення договорів з підстав недостатності голосів депутатів, надіслане після спливу встановленого законом строку, на думку позивача, свідчить про порушення його переважного права на поновлення договорів оренди землі.
Господарський суд Тернопільської області рішенням від 29.12.2025 позов задовольнив повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач як орендар земельних ділянок належним чином та у встановлений законом строк реалізував переважне право на поновлення договорів оренди, звернувшись до відповідача з листами-повідомленнями та проєктами додаткових угод. При цьому позивач погодився з істотними умовами поновлення договорів, у тому числі з новим розміром орендної плати.
Суд встановив, що відповідач не направив у визначений законом строк мотивованих заперечень щодо поновлення договорів оренди, а посилання на припинення дії договорів є безпідставним, оскільки вони фактично діяли до спливу встановленого строку. Така поведінка відповідача не відповідає вимогам добросовісності та порушує положення статті 33 Закону України «Про оренду землі».
З огляду на те, що після закінчення строку дії договорів позивач продовжував користування земельними ділянками та сплачував орендну плату, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання додаткових угод укладеними в судовому порядку як належного способу захисту порушеного права.
28.01.2026 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга Монастириської міської ради Чортківського району на рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2025 у справі №921/514/25.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 сформовано колегію суддів у складі: Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, зокрема шляхом подання належним чином оформленого ордера на надання правничої допомоги.
Ухвалою суду від 06.02.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 26.03.2026.
Монастириська міська рада Чортківського району в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2025 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини: місцевий господарський суд неправильно застосував ст. 33 та ст. 31 Закону України «Про оренду землі», посилаючись на редакцію ст. 33, яка на момент звернення позивача втратила чинність, і не врахував, що автоматичне поновлення за новою редакцією та укладення договору на новий строк за старою редакцією є різними правовими механізмами; судом першої інстанції неправильно визначено строк дії договорів, встановивши його закінчення 06.07.2025 (з огляду на дату державної реєстрації), тоді як відповідно до умов договорів та абз. 1 ч. 1 ст. 31 Закону строк обчислюється з моменту укладення договору (18.05.2018), і не врахував правові позиції Верховного Суду та роз`яснення Міністерства юстиції щодо цього питання; апелянт не надав згоди на поновлення договорів на запропонованих позивачем умовах; договірні положення передбачають переважне право орендаря лише за наявності згоди щодо істотних умов, а відсутність домовленості щодо збільшення орендної плати припинила переважне право орендаря до закінчення строку дії договорів; суд визнав користування земельними ділянками та сплату орендної плати після 18.05.2025 встановленими обставинами, хоча ці факти не підтверджені належними доказами, а надані квитанції не доводять права користування ділянками після закінчення строку дії договорів.
На думку скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував та не врахував істотні обставини щодо волі орендодавця і наявності переважного права орендаря, а також визнав обставини, що не підтверджені доказами, встановленими, що призвело до незаконного задоволення позову.
24.02.2026 через підсистему «Електронний суд» представник позивача – Нетреб`як І. І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Монастириської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2025 р. у справі №921/514/25 - залишити без змін..
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що ним у встановлений законом та умовами договорів строк було належним чином реалізовано переважне право на поновлення договорів оренди землі, зокрема шляхом направлення відповідачу листів-повідомлень разом із проєктами додаткових угод, а також подальшого погодження умов, запропонованих самим відповідачем, у тому числі щодо розміру орендної плати. При цьому позивач зазначає, що відповідач не прийняв жодного рішення про відмову у поновленні договорів, не висловив заперечень та фактично не здійснив належних дій щодо розгляду звернень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність згоди сторін є необґрунтованими та не підтверджені доказами.
Інших клопотань, заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.
26.03.2026 в режимі відеоконференції в судовому засіданні взяли участь представники апелянта та позивача, які підтримали позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.05.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області як орендодавцем та ТОВ «Любава - Агро» як орендарем укладено договір оренди землі (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець, за результатами проведення земельних торгів у формі аукціону за розробленою документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі протоколу земельних торгів від 18.05.2018 надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 19,9154 га (багаторічні насадження сади) за кадастровим номером 6124280400:01:001:2002, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області (п.1.1, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 5.1, 5.2, 6.1 договору).
Згідно з п.2.5 договору, на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна та об`єкти інфраструктури.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на базовий податковий (звітний) період становить 186 317, 80 грн і підлягає щорічній індексації (п.2.6 договору).
Договір укладено на строк сім років (п.3.1 договору).
Пунктом 3.2 договору визначено, що право оренди земельної ділянки виникає у орендаря з моменту його державної реєстрації відповідно до закону.
Згідно з п.3.3 договору, після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України, має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний письмово (листом - повідомленням) повідомити орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється (п.3.4 договору).
Відповідно до п.4.1 договору, розмір річної орендної плати за користування даною земельною ділянкою становить 8,12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки чинної на базовий податковий (звітний) період, що становить 15 129, 01 грн, за перший рік підлягає сплаті переможцем не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору оренди.
Згідно з п.4.1.1 договору, нормативна грошова оцінка застосовується з урахуванням коефіцієнта індексації відповідно до вимог чинного законодавства.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. У разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства до застосовування для розрахунку орендної плати підлягає нова нормативна грошова оцінка земельної ділянки чинна на початок поточного бюджетного періоду (календарного року) без внесення змін та доповнення до даного договору (п.4.2 договору).
Пунктом 4.4 договору визначено, що починаючи з наступного року орендна плата вноситься орендарем у такі строки: щомісячно рівними частинами в розмірі 1/12 річної суми до 30 числа місяця, наступного за звітним, встановлена п. 4.1 та п. 4.2 договору.
Розмір орендної плати не може переглядатися у бік зменшення (п.4.5 договору).
У розділі 9 договору сторонами встановлено взаємні права та обов`язки, зокрема, згідно з п.9.3.5 договору, орендар має переважне право на поновлення договору оренди землі за умови, що він виконує умови цього договору.
Відповідно до п.12.1 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено та в інших випадках, передбачених законом (п.12.2 договору).
Пунктом 12.4 договору визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
Згідно з п.12.5 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №130513455 від 11.07.2018, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки проведено 06.07.2018 (номер запису про інше речове право 26994153) строком на 7 (сім) років.
Між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області як орендодавцем та ТОВ «Любава - Агро» як орендарем на підставі протоколу земельних торгів від 18.05.2018 укладено договір оренди землі (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець, за результатами проведення земельних торгів у формі аукціону за розробленою документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,5906 га (багаторічні насадження сади), за кадастровим номером 6124280400:01:001:2006, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області (п.1.1, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 5.1, 5.2, 6.1 договору).
Згідно з п.2.5 договору, на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна та об`єкти інфраструктури.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на базовий податковий (звітний) період становить 28 380, 45 грн і підлягає щорічній індексації (п.2.6 договору).
Договір укладено на строк сім років (п.3.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору річну орендну плату за користування земельною ділянкою, право оренди якої набуто на земельних торгах, визначено у розмірі 8,32% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки чинної на базовий податковий (звітний) період, що становить 2 361, 24 грн; за перший рік підлягає сплаті переможцем не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору оренди.
Всі інші умови договору ідентичні умовам договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 6124280400:01:001:2002 від 18.05.2018.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №130517446 від 11.07.2018, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «Любава - Агро» проведено 06.07.2018 (номер запису про інше речове право 26994617) строком на 7 років.
В подальшому, відповідно до Закону України № 1423-IX від 28.04. 2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», землі державної власності за межами населених пунктів (крім визначених винятків) перейшли у комунальну власність територіальних громад.
Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№442422437, №442422299 від 05.09.2025 підтверджується, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №42-ОТГ від 09.12.2020 року змінено власника орендованих земельних ділянок (реєстраційний номер об`єктів 1436702161242 та 1436663761242); на підставі цього наказу державним реєстратором Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Брусь Ольгою Степанівною 26.12.2023 проведено державну реєстрацію права комунальної власності за Монастириською міською радою на вказані земельні ділянки (номери відомостей про речове право 53157324 та 53157416 відповідно).
У березні 2025 року ТОВ «Любава - Агро» звернулося до Монастириської міської ради з листами повідомленнями №02-юр, №03-юр від 06.03.2025, у яких, посилаючись на п. 3.3 договорів оренди землі від 18.05.2018, повідомило про свій намір поновити договори оренди земельних ділянок за кадастровими номерами 6124280400:01:001:2006 та 6124280400:01:001:2002 на новий семирічний строк - до 18.05.2032 у зв`язку із закінченням терміну дії договорів. До листів-повідомлень долучено проекти додаткових угод до договорів оренди землі.
Ці листи-повідомлення міською радою отримано 07.03.2025, про що свідчить відтиск штампу вхідної кореспонденції Монастириської міської ради та підпис.
У листі-відповіді №465/02-16 від 26.03.2025 «Про узгодження умов договорів оренди землі при їх поновленні», який підписано міським головою, Монастириська міська рада повідомила, що оскільки договори оренди землі у даному випадку укладені до 16.07.2020, то відповідно до абзацу 4 розділу IX Закону України «Про оренду землі», за ст. 126-1 Земельного кодексу України, їх поновлення відбувається на умовах, визначених самими договорами, за правилами, що діяли на момент їх укладення, тобто, Монастириська міська рада погодилася на поновлення договорів оренди землі на новий строк (7 років). Водночас, керуючись пунктом 3.4 договорів оренди, запропонувала змінити ставки орендної плати: для ділянки, площею 2,5906 га - 63,56% від нормативної грошової оцінки; для ділянки 19,9154 га - 74,44% від нормативної грошової оцінки.
Також міською радою повідомлено товариство про необхідність надання відповіді на пропозицію не пізніше 01.04.2025, адже питання про укладення договорів буде винесено на розгляд чергової сесії ради з урахуванням запропонованих змін та звернуто увагу, що за відсутності домовленості щодо зміни орендної плати переважне право орендаря на поновлення договорів припиняється, а дія чинних договорів закінчується 18.05.2025. У такому разі міська рада планує виставити права оренди на вказані земельні ділянки на електронний аукціон.
У листах-повідомленнях без номера та дати, які зареєстровані міською радою 16.05.2025, ТОВ «Любава - Агро» прийняло пропозицію Монастириської міської ради, викладену у листі від 26.03.2025 та погодилося на зміну істотної умови, а саме на встановлення орендної плати у розмірі 74,44% від нормативної грошової оцінки для земельної ділянки, площею 19,9154 га (кадастровий номер 6124280400:01:001:2002) та у розмірі 63,56% від нормативної грошової оцінки - для земельної ділянки, площею 2,5906 га (кадастровий номер 6124280400:01:001:2006).
Разом з листами товариством надано по 2 примірники додаткових угод до договору оренди землі від 18.05.2018 щодо земельної ділянки, площею 19,9154 га за кадастровим номером 6124280400:01:001:2002 та до договору оренди землі від 18.05.2018 щодо земельної ділянки, площею 2,5906 га за кадастровим номером 6124280400:01:001:2006, які передбачали поновлення договорів на сім років та внесення змін у пункти 4.1 цих договорів в частині розміру річної орендної плати.
У листах №844/02-16, №845/02-16 від 26.06. 2025 Монастириською міською радою повідомлено орендаря, що договори оренди землі від 18.05.2018 припинено 18.05.2025; а листи-повідомлення №02-юр, №03-юр від 06.03.2025 розглядалися 08.04.2025 на сесії Монастириської міської ради, однак такі не набрали необхідної для прийняття рішення кількості голосів депутатів.
Заслухавши присутніх представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Предметом позову у справі, що розглядається, є матеріально-правова вимога ТОВ «Любава-Агро» про визнання укладеними двох додаткових угод про поновлення договорів оренди землі від 18.05.2018 щодо оренди земельних ділянок площею 19,9154 га (кадастровий номер 6124280400:01:001:2002) та площею 2,5906 га (кадастровий номер 6124280400:01:001:2006) в редакціях, запропонованих позивачем, що обґрунтовується положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (надалі - ЗК України), Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 1, 2 Закону про оренду землі).
Стаття 124 ЗК України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду. Проте саме Законом про оренду землі врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Щодо Закону, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.
Суд враховує, що 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (а відповідні положення пункту 8, з урахуванням прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону про оренду землі, яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції. 
Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнено абзацами третім і четвертим такого змісту:
"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені ст. 33 цього Закону та ст. 126-1 Земельного кодексу України.
Правила, визначені ст. 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а отже поширюють свою дію лише на ті правовідносини, які виникли після набрання ними чинності. Закріплення цього принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності правового регулювання та передбачуваності правових наслідків для учасників правовідносин.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Як випливає зі змісту абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. 
Правовий висновок, викладений в постанові від 23 листопада 2023 року Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у подібних правовідносинах у справі № 906/1314/21.
Відповідно до обставин даної справи договори оренди землі укладено 18.05.2018.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону про оренду землі, яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону про оренду землі). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК.
При цьому відповідно до абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Згідно з частиною другою статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також відповідно до частини першої статті 126-1 ЗК умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Разом з тим, як вже вказано вище, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 ЗК України. Тобто, поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено.
З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону про оренду землі базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону про оренду землі у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону про оренду землі та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі про оренду землі у попередній редакції, є змістовно різними.
Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 Розділу Перехідні положення Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону про оренду в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.
Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк, звернення позивача з позовом до суду та ухвалення судового рішення у справі діяла нова редакція Закону про оренду землі із внесеними змінами, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин положення Закону про оренду землі в редакції, чинній на момент звернення позивача у березні 2025 року до Ради з відповідними листами.
Процесуальна позиція скаржника щодо цих обставин на думку колегії суддів є вочевидь суперечливою, оскільки твердження Ради щодо редакції Закону, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, викладені в апеляційній скарзі, протирічать одне одному в залежності від тверджень, які нею наводяться у скарзі, а також не відповідають твердженням, якими міська Рада керувалася в процесі ведення перемовин з орендарем щодо поновлення договорів, що випливає зі змісту Листа від 26.03.2025 №465/02-16 (а.с.22), а також порядку ухвалення рішення від 08.04.2025 (а.с. 64-67).
Щодо порядку, встановленого Законом для поновлення договорів оренди землі.
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом про оренду землі врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Стаття 33 Закону про оренду землі у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті). 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону). 
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону). 
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону). 
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону про оренду землі). 
Частина шоста статті 33 Закону про оренду землі встановлювала, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). 
За приписами частини восьмої цієї статті у попередній редакції додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
У пункті 38 постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року зазначено таке: "Частини п`ята та шоста статті 33 Закону про оренду землі встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:
За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону про оренду землі, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.
Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону про оренду землі, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення."
Пункти 41 та 43 цієї ж постанови містять висновок про те, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим, а єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій- восьмій, одинадцятій статті 33 Закону про оренду землі додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті. 
Тож статтею 33 Закону про оренду землі було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).
За частинами першою-п`ятою статті 33 Закону про оренду землі в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята цієї ж статті).
Щодо застосування загальних засад цивільного права для оцінки поведінки органу місцевого самоврядування як орендодавця.
Суд зазначає, що стаття 33 Закону про оренду землі (як у попередній, так і у чинній редакції) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.
У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин. 
Суд зауважував, що відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. 
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. 
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. 
У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору. 
Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону про оренду землі орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо. 
Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. 
Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.
Колегія суддів, оцінюючи встановлені обставини справи у їх сукупності, виходить з того, що позивач діяв добросовісно та послідовно реалізовував надане йому законом і договором переважне право на поновлення договорів оренди землі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ТОВ «Любава-Агро» 06.03.2025, тобто з урахуванням встановленого Законом терміну до закінчення строку дії договорів - 18.05.2025, направив на адресу Монастириської міської ради листи-повідомлення №02-юр та №03-юр про намір скористатися переважним правом на поновлення договорів оренди землі. 
Вказані листи були отримані відповідачем 07.03.2025, що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції.
Разом із цими листами позивач надав проєкти додаткових угод, чим виконав передбачений законом та договором обов`язок щодо ініціювання процедури поновлення договорів.
Як випливає зі змісту листа №465/02-16 від 26.03.2025, надісланого у відповідь на звернення позивача Монастириська міська рада фактично підтвердила можливість поновлення договорів оренди, однак запропонувала змінити істотну умову - розмір орендної плати, шляхом її збільшення. 
Отже, на цьому етапі відповідач, не заперечував проти поновлення договорів, а позивач отримавши відповідну пропозицію, набув право розраховувати на те, що остання відповідає волі орендодавця на продовження орендних правовідносин.
Таким чином, сторони вступили у процедуру узгодження істотних умов договору, що відповідає приписам частин 4, 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 3.4 договорів.
Надалі, як встановлено судом, позивач, погоджуючись із запропонованими умовами, 16.05.2025 подав до Монастириської міської ради відповідні листи, якими прийняв запропонований розмір орендної плати, а також надав підписані примірники додаткових угод.
Водночас, як встановлено матеріалами справи, питання щодо поновлення договорів розглядалося на сесії Монастириської міської ради 08.04.2025, однак рішення не було прийнято у зв`язку з недостатньою кількістю голосів депутатів.
Колегія суддів погоджується з висновком сулу першої інстанції щодо оцінки такої поведінки Ради у перемовинах як непослідовної та недобросовісної. 
По-перше, надіславши орендарю пропозицію щодо зміни істотних умов договору, Радою не вчинено дій щодо забезпечення орендарю справедливого часу для її прийняття.
При цьому, колегією суддів констатується що Радою не подано доказів на підтвердження обставин, дати отримання орендарем листа Ради від 26.03.2025. відтак, суд виходить з того, що отримавши пропозицію орендаря у невстановлений термін, орендар мав право прийняти її або відхилити, принаймні до завершення строку дії договорів.
Водночас, виходячи з аналізу дій учасників цих правовідносин у їх послідовності, колегія суддів вважає, що саме орендодавець мав довести факт дотримання ним процедури узгодження положень договору, зокрема, в частині надання орендарю строку, встановленого законом для узгодження змінених істотних умов.
Як встановлено вище, позивач погодився із запропонованими умовами до закінчення строку договорів, а саме 16.05.2025, що відповідає наведеним вище положенням Закону.
По-друге, як витікає зі змісту наявних в матеріалах справи Проєктів Рішення Монастириської міської ради від 08.04.2025, на вирішення 74 сесії Ради було винесено питання надання дозволів на поновлення договорів оренди землі на новий строк з урахуванням зміненого розміру орендної плати. (а.с. 74-75)
Відтак радою фактично відхилено пропозицію щодо змін до договору, яку від її ж імені запропоновано позивачу в листі від 26.03.2025, що не може свідчити про послідовність та передбачуваність дій органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах в частині забезпечення добросовісної процедури узгодження положень договору.
Внаслідок чого орендар був неправомірно позбавлений того, на що він мав повне право розраховувати, а саме: проведення справедливих перемовин щодо умов реалізації його переважного права на поновлення договору оренди, які включали б послідовність у рішеннях ради щодо його умов, забезпечення йому можливості надати відповідь на пропозицію, повідомлення про прийняте рішення та його належну вмотивованість.
При цьому, відповідне рішення відповідача не містить жодних мотивів його прийняття. 
Саме по собі неприйняття рішення органом місцевого самоврядування з мотивів недостатності голосів депутатів не є належним виконанням обов`язку орендодавця щодо розгляду звернення орендаря та прийняття вмотивованого рішення у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Висновок місцевого господарського суду про те, що наведеними діями рада фактично ухилилася від фіналізації домовленостей, створивши таким чином стан правової невизначеності повністю відповідає обставинам справи.
Додатково, колегія суддів звертає увагу, що після проведення зазначеної сесії та після отримання від позивача 16.05.2025 згоди на запропоновані умови договорів, відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на належне завершення процедури поновлення договорів, не ініціював повторного розгляду питання, не надав мотивованих заперечень та не повідомив позивача про відмову у поновленні договорів у визначений законом строк.
Тільки 26.06.2025, тобто вже після спливу як строку дії договорів 18.05.2025, так і місячного строку, передбаченого ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідач листами №844/02-16 та №845/02-16 повідомив позивача про припинення договорів у зв`язку із неприйняттям відповідного рішення.
У постанові від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21 Верховний Суд, серед іншого, зазначив про те, що у випадку, якщо орендодавець у встановлений законом місячний термін розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, проаналізував його умови, у тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився із запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в межах своїх повноважень, а отже суди повинні також відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним.
Утім, за обставинами цієї справи, Рада фактично не розглянула надіслані орендарем 16.05.2025 листи-повідомлення з проєктамим додаткової угоди, не аналізувала його умови, не заперечувала щодо запропонованих умов.
Така поведінка відповідача свідчить про недотримання ним встановленої законом процедури розгляду звернення орендаря, а також про відсутність своєчасного та належного реагування на реалізацію позивачем свого переважного права.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.11.2024 у справі № 920/1063/21, процедура поновлення договору оренди землі (у редакції ст. 33 Закону України «Про оренду землі», чинній на момент укладення договору) ґрунтується саме на переважному праві добросовісного орендаря, а також передбачає можливість зміни умов договору за взаємною згодою сторін. Отже, на відміну від механізму автоматичного поновлення, зазначена процедура передбачає активну поведінку сторін, спрямовану на досягнення домовленості, що й мало місце у спірних правовідносинах.
Добросовісність як загальна засада цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) є певним стандартом поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони. Презумпція добросовісності учасників цивільних правовідносин неодноразово підкреслювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц.
Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21, орган місцевого самоврядування як орендодавець зобов`язаний діяти добросовісно, зокрема проводити з орендарем реальні переговори щодо поновлення договору, пропонувати конкретні умови та не ухилятися від їх узгодження. Невиконання такого обов`язку, зокрема безпідставне неприйняття рішення або формальне посилання на відсутність необхідної кількості голосів, не може покладатися в основу обмеження прав добросовісного орендаря.
У даному випадку відповідач, запропонувавши нові умови договору (збільшений розмір орендної плати), фактично розпочав процедуру узгодження істотних умов, однак після отримання згоди позивача на такі умови не забезпечив належного завершення цієї процедури. При цьому у судовому засіданні представником відповідача підтверджено відсутність об`єктивних перешкод для розгляду листа-повідомлення позивача, отриманого 16.05.2025, після проведення сесії ради.
Оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування", натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, пропонуючи умови орендарю, а потім самостійно їх відхиляючи, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для захисту відповідних прав орендаря у судовому порядку у спосіб, зазначений в позовній заяві. 
Таким чином, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для визнання укладеними додаткових угод про поновлення договорів оренди землі є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Щодо строку дії договорів оренди.
У апеляційній скарзі наведено доводи про те, що місцевий господарський суд помилково визначив строк дії спірних договорів оренди землі, пов`язавши початок його перебігу з датою державної реєстрації права оренди (06.07.2018), тоді як відповідно до умов договору та положень Закону України «Про оренду землі» такий строк підлягає обчисленню з моменту укладення договору - 18.05.2018.
Колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.03.2024 у справі №?902/1207/22, зазначає, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою правочину та визначає початок перебігу строку його дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 19 Закону України №?161-XIV від 06.10.2003 «Про оренду землі» дата укладення договору належить до істотних умов договору, а сторони не можуть встановлювати власні правила щодо початку строку дії договору, оскільки це імперативна норма закону.
З огляду на це, дата укладення договору 18.05.2018 є відправною точкою для обчислення строку дії спірних договорів, а дата державної реєстрації права оренди 06.07.2018 слугує лише формою набуття речового права, але не впливає на початок перебігу строку дії договору. 
Строк дії спірних договорів становив 7 років і закінчувався 18.05.2025.
Велика Палата Верховного Суду у справі №?902/1207/22 підкреслила, що сторони не можуть на власний розсуд визначати дату початку дії договору, оскільки це суперечить імперативним нормам закону, а правильне визначення дати початку строку дії договору є необхідною умовою для реалізації переважного права орендаря на поновлення договору.
Водночас наведене неправильне визначення судом першої інстанції моменту закінчення строку дії договорів оренди землі не впливає на встановлення факту не дотримання відповідачем процедури поновлення договорів, передбаченої ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки позивачем юридично значимі дії вчинено до закінчення строку дії договору, про що зазначено в цій постанові вище.
Отже висновок суду першої інстанції в цій частині не вплинув на правильність вирішення спору по суті.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що розглянуті доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, судом не було з`ясовано обставин, що мають значення для справи або судом визнано встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведено належними доказами. Решта доводів апеляційної скарги законних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 , 276, 281- 284 ГПК України, суд
УХВАЛИВ:
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 29.12.2025 у справі №921/514/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Монастириської міської ради Чортківського району - без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Монастириську міську раду Чортківського району.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено і підписано 02.04.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Судді О.В. Зварич
Р.В. Міліціанов