Єдиний унікальний № 371/1321/24
Номер провадження № 1-кп/371/107/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2026 р.      м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області
у складі
головуючої судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
прокурора ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_8 
захисника ОСОБА_9 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024111220000170, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2024 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шандра Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючий, неодружений, не депутат, раніше не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

встановив:

І. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.
Згідно зі ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби повинні виконувати військовий обов`язок, який включає, серед іншого, призов на військову службу та її проходження.
За приписами статтей 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що виконання військового обов`язку громадянами України та їх призов на військову службу під час мобілізації здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки згідно Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабміну України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок).
Відповідно до п.п.27, 28 Порядку виклик громадян до районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, під час мобілізації здійснюється шляхом врученні (надсилання) повістки, у тому числі з метою призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби. 
Згідно зі ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п.20, 24 Порядку військовозобов`язані громадяни у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані з`явитись на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у місце та строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. 
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України та триває по теперішній час, на території України оголошено проведення загальної мобілізації, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у ході якої серед інших заходів, передбачено призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України.
ОСОБА_8 , перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , як військовозобов`язаний, під час мобілізації, в особливий період, а саме в період дії воєнного стану, уведеного із 05 години 30 хвилин 24.02. 2022, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженого Законом України від 3 березня 2022 року № 2105-IX (зі змінами, внесеними Указом від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-IX, Указом від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-IX, Указом від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-IX, Указом від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-IX, Указом від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року № 3058-IX, Указом від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-IX, Указом від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-IX, та Указом від 05.02.2024 № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-IX), продовженого 14.05.2024 року строком проведення загальної мобілізації на 90 діб, 14.05.2024, у денний час прибув до Миронівської центральної районної лікарні, за адресою: вул. Благовіщенська, 96, м. Миронівка Обухівського району Київської області для проходження військово-лікарської комісії. 
Після проходження військово-лікарської комісії ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби, у зв`язку з чим, належним чином у встановленому законом порядку був повідомлений про його призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, шляхом вручення ОСОБА_8 бойової повістки про його обов`язкову явку 04.06.2024, об 06 год. 00 хв. до пункту попереднього збору військовозобов`язаних, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , для поставки на військову службу до військової частини за призовом по мобілізації та подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України, яку ОСОБА_8 було зачитано уголос, у зв`язку з відмовою ОСОБА_8 від отримання зазначеної повістки.
Будучи попередженим про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу у виді кримінальної відповідальності, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , якого визнано придатним до військової служби, на підставі ст. 42б графи II Розкладу хвороб, відповідно до рішення військово-лікарської комісії від 14.05.2024, та таким, що не має права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», маючи умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та реалізуючи його, з метою уникнення від проходження військової служби, виявляючи власне ставлення з цього приводу у вигляді небажання проходити військову службу, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, маючи можливість прибути до пункту попереднього збору військовозобов`язаних, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1. 10, 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами, останнього разу внесеними Указом від 05.02.2024 року № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-IX) продовженого 14.05.2024 строком проведення загальної мобілізації на 90 діб, – 04.06.2024 о 06 год. 00 хв. до пункту попереднього збору військовозобов`язаних, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та в подальшому до місця призову, а саме до військової частини, розташованої в АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 не прибув, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме в період дії воєнного стану.
Таким чином, ОСОБА_8 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.
ІІ Позиція учасників кримінального провадження.
Прокурор у судовому засіданні вказав, що незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, його вина повністю доведена під час судового розгляду. Просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Пояснив суду, що близько шести років доглядає за матір?ю, яка є особою з інвалідністю І групи інвалідності, з якою разом проживають у АДРЕСА_5 . Зазначив, що у будинку по АДРЕСА_6 , не проживає, лише доглядає за домоволодінням.
14.05.2024 він їхав до м.Миронівка за ліками для матері та був зупинений працівниками поліції, які відвезли його до лікарні, КНП «Миронівська опорна багатопрофільна лікарня», де він пройшов ВЛК. Зазначив, що одразу повідомив як лікаря, так і представників поліції та РТЦК СП, що нічого підписувати не буде. Повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення для проходження війської служби не отримував, про необхідність прибути до РТЦК йому було невідомо. Заяви про те, що відмовляється захищати країну та проходити військову службу, писав, а також підписував деякі документи під психологічним тиском на нього з боку працівників РТЦК. Також під час доставлення на ВЛК його били працівники поліції. Про те, що на нього здійснювався тиск, до правоохоронних органів не звертався. 
Обвинувачений також вказав, що у квітні 2024 року звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оформлення відстрочки із письмовою заявою, яку йому допоміг написати чоловік знайомої, ОСОБА_10 , який є військовослужбовцем. Заяву писав вдома.
Зазначену заяву передав працівникам у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . До приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 приїхав разом із ОСОБА_10 та її чоловіком. До приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із ним заходила і ОСОБА_10 на прохання ОСОБА_8 , оскільки боявся, що його одразу заберуть. У приміщенні РТЦК не реєструвався. Так як відповіді на заяву про оформлення відстрочки не одержав, у червні та листопаді 2024 року провторно звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами про оформлення відстрочки, додав копії відповідних документів, які також надсилав до РТЦК СП і засобами поштового зв?язку, проте відповіді також не одержав. Скільки разів подавав такі заяви точно не пам?ятає. Наголошував також на необхідності здійснювати догляд за матір`ю.
Захисник уважав, що вина ОСОБА_11 під час судового розгляду не була доведена належними та допустимими доказам. На думку сторони захисту у діях обвинуваченого відсутній склад кримінального првопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, тому просив суд ухвалити виправдувальний вирок.
ІІІ Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Судом досліджені надані прокурором письмові докази на підтвердження вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та винуватості останнього. Зокрема, судом досліджено наступні докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у військово – лікувальній комісії (ВЛК) ст. лейтенант ОСОБА_12 показав, під час проходження ВЛК ОСОБА_8 у травні 2024 року мав проблеми зі здоров?ям – варикоз нижніх кінцівок. Головою ВЛК ОСОБА_13 було запропоновано звернутись до обласної лікарні, останній категорично відмовився звертатись до інших лікарів. Голова комісії повідомила ОСОБА_8 , що у такому випадку він буде визнаний придатним до військової служби. При цьому військовозобов?язаний ОСОБА_8 повідомив, що відмовляється захищати Україну, вказав, що держава йому нічого не дала. Підстав, за наявності яких йому може бути надана відстрочка від призову не повідомляв, про інших родичів не згадував. За результатами ВЛК ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби. Відтак ОСОБА_12 у присутності обвинуваченого, працівників ВЛК, поліції було виписано на ім`я ОСОБА_8 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки для проходження ним військової служби на 06:00 год. 04.06.2024. Від отримання повістки і проставлення підпису у ній останній категорично відмовився, вказав причину – небажання служити і захищати країну, зміст повістки був ОСОБА_11 зачитаний. Про відмову отримати повістку ОСОБА_12 було складено акт. Свою відмову ОСОБА_8 обґрунтував небажанням захищати країну. Про звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо оформлення відстрочки не повідомляв. Крім того, ОСОБА_8 було доведено інформацію щодо кримінальної відповідальності за ухилення від призову за мобілізацією, про що він проставив свій підпис, що було зафіксовано працівниками третього відділу Обухівського РТЦК. Зазначені події мали місце в приміщенні КНП Миронівської міської ради «Миронівська багатопрофільна лікарня», за адресою вул. Благовіщенська, 96, м. Миронівка.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка головний сержант ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 повідомив суду, що він був членом РТЦК та був присутній на ВЛК 14.05.2024. ОСОБА_8 був доставлений для проходження ВЛК, яка визнала останнього придатним до війської служби. ОСОБА_14 пред?явив ОСОБА_15 повістку до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки на військову службу. ОСОБА_8 відмовився від отримання повістки. Відтак, присутній представник поліції викликав інших працівників поліції, які здійснили відеофіксацію. У присутності їх ОСОБА_14 зачитав рішення ВЛК та повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на відправку по мобілізації, та склав акт про відмову одержувати повістку (бойову), в якому проставили свої підписи працівники РТЦК та поліції. Також, ОСОБА_8 було доведено вимоги чинного законодавства та інформацію щодо кримінальної відповідальності за ухилення від призову за мобілізацією, зі змістом якого обвинувачений ознайомився під підпис. ОСОБА_8 про те, що його мати є особою з інвалідністю не повідомляв. Про заяву ОСОБА_8 про оформлення відстрочки ОСОБА_14 нічого невідомо. Вказав, що за наявності підстав, відстрочка надається.
Вказані показання свідків є логічними, послідовними, не містять суперечностей, узгоджуються між собою, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 показала суду, що допомагає у доглядає за матір?ю обвинуваченого, яка є особою з інвалідністю тривалий час, прикута до ліжка. Їй відомо, що ОСОБА_8 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 у квітні 2024 року із заявою, оскільки була разом із обвинуваченим у приміщенні РТЦК СП. Заяву допоміг написати її чоловік, який військовий. Саму заяву не читала, лише частково чула, що чоловік диктував ОСОБА_8 . У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 останній передав заяву на аркуші формату А4 працівнику РТЦК. При вході до приміщення РТЦК не реєструвались. Про вручення ОСОБА_8 повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 їй невідомо, також невідомо, що останній не з?явився до РТЦК за викликом.
Також, вина ОСОБА_8 підтверджується наступними письмовими доказами, а саме: 
-актом від 14.05.2024 про відкриту відмову військовозобов?язаного ОСОБА_8 отримувати повістку (бойову) на відправку по мобілізації, у якій наказано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_3 на 06.00 год 04.06.2024, який підтверджує відмову ОСОБА_8 отримати повістку на відправку по мобілізації для призову на військову службу та прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_3 на 06.00 год 04.06.2024, причина відмови «небажання служити у ЗСУ», що засвідчено підписами посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 ст. лейтенанта ОСОБА_12 , представників відділу поліції №2 Обухівського РУП ГУ НП у Київській області ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 (КП, а.с.60);
-заявою ОСОБА_8 від 14.05.2024, написаною власноручно, згідно із якою останній вказав, що пройшов військово-лікарську комісію, визнаний придатним до військової служби, але не має потреби та не бажає отримувати повістку та захищати Україну, заява написана без будь-якого тиску (а.с. 61);
- копією розписки від 14.05.2024 про вручення ОСОБА_8 повістки на відправку до команди № НОМЕР_1 ЦПП на 06.00 год. 04.06.2024, яку складено начальником тртього відділу Обухівського РТЦК СП ОСОБА_17 , та в якій в графі «підпис військовозобов`язаного» відсутній підпис ОСОБА_8 , копією повістки на відправку по мобілізації із наказом прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеної на ім?я ОСОБА_8 (а.с.62); 
-копією облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 , складеної 02.10.2012, якою підтверджено перебування ОСОБА_8 на обліку у Миронівсько-Богуславській ВК з 22.04.2021. Із якої також вбачається, що останній був зарахований у запас 02.10.2012 та знятий з обліку, а 22.04.2021 взятий на облік знову (а.с.63);
- відповідно до поіменного списку військовозобов?язаних, які призвані до ІНФОРМАЦІЯ_3 і відправлені у складі команди в/ч НОМЕР_3 від 04.06.2024 ОСОБА_8 не прибув для відправлення до військової частини (а.с. 64);
- заявою ОСОБА_8 від 11.06.2024 на ім?я начальника ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області зі змістом, про те, що ОСОБА_8 не бажає воювати, бо боїться, до ТЦК з?являтись не буде, також розуміє, що буде притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України(а.с. 65);
-підпискою від 11.06.2024 про доведення вимог законодавства України з питань оборони, в тому числі, і попередження про кримінальну відповідальність громадян за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією за ст. 336 КК України, зі змістом якого ОСОБА_11 ознайомився та проставив у ній свій підпис, (а.с.65);
-карткою обстеження та медичного огляду КНП Миронівської міської ради «Миронівська багатопрофільна лікарня» від 14.05.2024, у якій у графі 12 «діагноз та постанова ВЛК» зазначено хронічна варикозна хвороба нижніх кінцівок, довідкою військово-лікарської комісії № 46/22, якою підтверджено проходження ОСОБА_8 огляду військово-лікарською комісією 14.05.2024 року, за результатами якого на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби ( а.с.69);
-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.06.2024 у кримінальному провадженні № 12024111220000170 від 11.06.2024, зі змісту якого вбачається, що 11.06.2024 до ЧЧ ВП №2 Обухівського РУП ГУНП у Київській надійшов рапорт ПОГ Обухівського РУП ГУНП у Київській області ОСОБА_18 про ухилення від призову на військову службу під час мобілізації мешканцем АДРЕСА_5 ОСОБА_8 , 1994 р.н. (а.с.53);
- постановою слідчого СВ ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 від 12.07.2024 про зняття показань технічних приладів, що мають функції відеозапису за 14.05.2024 в період часу з 18:09:56 до 18:23:24, у приміщенні чергової частин ВП N? 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, розташованого адресою: вул. Квіткова, 20, м. Миронівка, Обухівського району Київської області, розпорядником якого являється працівник поліції старший ДОП СП2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 . (а.с. 70-71);
- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 12.07.2024, відповідно до якого з технічних приладів відеозапису за 14.05.2024 у період з 18:09:56 до 18:23:24 у приміщенні ВП №2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області в м. Миронівка, вул. Квітнева, 20 Обухівського району Київської області, розпорядником якого являється працівник поліції старший ДОП СВ ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_20 , було здійснено копіювання фото та відеозапису, яке містить відомості щодо відмови ОСОБА_8 від отримання повістки для призову на військову службу під час мобілізації. (а.с. 72-74).
- описом показань технічних приладів, які були вилучені на підставі постанови слідчого від 12.07.2024, за яким у ході проведення зняття показань технічних приладів було отримано відеофайли під назвою: 
00000_00000020240514180325_0001А розміром 880 МБ (922 746 880 байтів); 
00000_00000020240514181826_0002A розміром 300 МБ (314 572 800 байтів).
Зазначені відеозаписи записано на цифровий носій інформації - DVD-R диск об?ємом 4,7 GB з написом «14.05.2024», на якому містяться відеозаписи зі службової нагрудної камери відеоспостереження з маркуванням «ДОП» старшого ДОП СП ВП N? 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській област ОСОБА_20 в приміщенні чергової частини ВП N? 2 Обухівського РУП ГУ НІ в Київській області, за адресою: вул. Квіткова, буд. 20, м. Миронівка, Обухівського району Київської області. (а.с.75);
- -відеозаписом, який міститься на носії інформації DVD-R диск об?ємом 4, 7 GB з написом 14.05.2024, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_8 від отримання повістки для призову на військову службу під час мобілізації на 04.06.2024 о 06.00 год. (а.с.76) та протоколом огляду відеозапису зі службової нагрудної камери відеоспостереження з маркуванням «ДОП» працівника старшого ДОПа СП ВП №2 Обухівського РУП ГУНП у Київській області ОСОБА_20 від 14.05.2024 (а.с. 77-83) Відповідно до яких цифровий носій інформації - DVD-R диск об?ємом 4,7 GB з написом «14.05.2024», на якому містяться файл 00000_00000020240514180325_0001А розміром 880 МБ (922 746 880 байтів) та файл 00000_00000020240514181826_0002A розміром 300 МБ (314 572 800 байтів). 
На відео спостерігається кабінет військово-лікарської комісії у приміщенні Миронівської опорної багатопрофільної лікарні, що знаходиться за адресою: вул. Благовіщенська 96, м. Миронівка Обухівського району Київської області. 
На відео прослідкувється дата 14.05.2024 та час 18:09:56, які є фактичними на момент запису. У вказаному кабінеті у присутності працівника поліції інспектора сектору контролю за обігом зброї Обухівського РУП ОСОБА_16 та двох представників ІНФОРМАЦІЯ_4 офіцера відділення управління ОСОБА_12 та головного сержанта взводу роти і охорони ОСОБА_14 , останній повідомляє громадянину ОСОБА_8 1994 року народження (одягнутому в кофту з капюшоном жовтого кольору та жилетку чорного кольору) про те, що за рішенням військово-лікарської комісії він є придатним до військової служби у військових частинах забезпечення територіальни: центрах комплектування та соціальної підтримки, навчальних центра» акладах (установах), медичних підрозділах логістики та зв?язку оперативно безпечення охорони, у зв?язку з чим вони повинні вручити повістку правку по мобілізації.
На відео вказана дата 14.05.2024 та час 18:10, які є фактичними на момент запису. Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 довів інформацію та вказує про те, що військовозобов?язаний ОСОБА_8 повинен розписатись у розписці, на що останній відмовив, тому на основі цієї відмови було складено акт. На прохання представника вищезазначеного РТЦК та СП пояснити причину відмови, ОСОБА_8 відповів, що не має потреби та не хоче захищати Україну.
На відео також прослідковується вказана дата 14.05.2024 та час 18:11:27, який є фактичним на момент запису. Представник РТЦК та СП пропонує написати письмову заяву на ім?я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_21 з приводу відмови отримання повістки, на що ОСОБА_8 погодився.
Також на відео вказана дата 14.05.2024 та час 18:12:19, які є фактичними на момент запису. ОСОБА_8 одягнений у кофту з капюшоном жовтого кольору та жилет чорного кольору, пише заяву про відмову від отримання повістки на відправку по мобілізації - кінець відеозапису.
Далі у протоколі - відеофайл, 00000_00000020240514181826_0002А» розміром 300 МБ (314 572 800 байтів). На відео вказана дата 14.05.2024 та час 18:18:25, що є фактичним на момент запису. У період з 18:18:25 до 18:21:59 ОСОБА_8 закінчив написання заяви на відмову про отримання повістки на відправку по мобілізації.
Після чого, ОСОБА_8 був повідомлений представником ТЦК та СП про те, що на підставі даного документу (заяви), підписано акт про відкриту відмову військовозобов?язаного від отримання повістки на відправку по мобілізації та зазначив про те, що дані матеріали будуть передані до правоохоронних органів для прийняття рішення згідно чинного законодавства.
Крім того, на відео зазначена дата 14.05.2024 та час 18:23:24, є фактичним на момент запису.
ОСОБА_8 залишає кабінет військово-лікарської комісії, що знаходиться у приміщенні Миронівської опорної багатопрофільної лікарні, розташованої за адресою есою: вул. Благовіщенська, 96, м. Миронівка, Обухівського району Київської області. - кінець відеозапису. Також у протоколі зафіксовані скірншоти монітору персонального службового комп?ютера з фіксацією переглянутих сторінок шляхом виготовлення скріншот екрану за довопомогою системної логічної команди «Print Screen»;
- постановою про визнання матеріального об?єкту (цифрового носія інформації) документом та вирішення питання його зберігання від 12.07.2024 (а.с. 84 – 85).
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Приписами ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Досліджені судом докази у кримінальному провадженні є достовірними та об`єктивними, адже вони отримані у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд уважає за можливе прийняти їх. Зазначені докази підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.
Щодо доводів сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 підстав для відмови від проходження військової служби, у зв`язку з поганим станом здоров`я його матері, яка потребує догляду, як особа з інвалідністю І групи, суд зазначає, що право на відстрочку від призову на військову службу підлягає реалізації шляхом оформлення відповідних документів, подачі їх до ТЦК та СП і оформлення відстрочки. Проте, докази наявності підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу обвинуваченим не були надані ІНФОРМАЦІЯ_5 під час його призову на військову службу. А ті докази, які і були надані до суду стороною захисту, не свідчать про зворотне.
Стороною захисту надано суду копію довідки Шандрівського старостинського округу №17 Миронівської міської ради від 08.02.2024 № 46-15/4-24 про те, що у будинок по АДРЕСА_5 належить ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у якому вона проживає та її син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135)
Суду також надано стороною захисту не завірену у встановленому законом порядку копію заяви ОСОБА_8 про оформлення відстрочки, написаної рукописно, адресованої начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 , заява датована 27.04.2024, доказів одержання ІНФОРМАЦІЯ_8 не додано (а.с. 134). 
Згідно із наданою суду копією заяви ОСОБА_8 про оформлення відстрочки, адресованої голові ІНФОРМАЦІЯ_7 , така заява датована 26.06.2024 та одержана уповноваженою особою тртетього відділу Обухівського РТЦК ОСОБА_23 (а.с.137 - 138) 
Примірник аналогічної заяви ОСОБА_8 датований 18.11.2024, та надісланісланий до ІНФОРМАЦІЯ_7 засобами поштового зв?язку і одержавний уповноваженою ососбою 20.11.2024 (а.с. 139 - 140). 
Згідно із копією довідки до акта огляду медико-санітарною комісією від 22.06.2020 серії АВ №0093627 ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка за свідоцтвом про народження НОМЕР_4 являється матір?ю обсинвуваченого, є особою з інвалідністю першої групи довічно з причиною загального захворювання та потребує стороннього догляду. Також суду надано копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 , виданого ОСОБА_22 , вид пенсії – інвалідність, І група, підгрупа Б. (а.с. 136, 142, 144) 
Суд зауважує, що за поясненнями самого обвинуваченого, останній був обізнаним про стан здоров`я матері, яка потребувала стороннього догляду з 2020 року, тобто, тривалий час не вчиняв дій, направлених на оформлення відстрочки від призову в зв`язку з доглядом за нею, доказів про його звернення щодо такого оформлення до 2024 року суду надано не було. 
З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про незадовільний стан здоров`я матері обвинуваченого, яка потребувала його догляду, у розумінні закону не спростовують наявності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та не є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності.
Також не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого щодо психологічного тиску на обвинуваченого, які за твердженнями обвинуваченого мали місце з боку працівників третього відділу Обухівського РТЦК та поліції, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_8 до правоохоронних органів з відповідною заявою, про що зазначив і сам обвинувачений під час судового розгляду.
Показання свідка ОСОБА_10 стосовно того, що у квітні 2024 року вона разом з обвинуваченим перебувала у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_8 передав працівнику РТЦК заяву для оформлення відстрочки не підтверджуються жодними іншими доказами, як то показами інших свідків чи документів. До того ж ОСОБА_10 показала суду, що не ознаймлювалась із змістом зокумента, який обвинуачений передав, як вона зазначає, працівнику РТЦК,
Крім того, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду і доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 умислу на вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до приписів статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Диспозицією ст. 336 КК України  передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: - перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; - смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).
Об`єкт правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.
Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.
Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.
З огляду на викладене та з урахуванням досліджених судом доказів, які доводять без будь-яких сумнівів, що обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 06.00 год. 04.06.2024 для відправлення для проходження до військової служби, але умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув у визначений у повістці день та час до РТЦК та СП, тобто своїми діями ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Поведінка обвинуваченого, беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена під час судового розгляду. 
Дослідженими у судовому засіданні доказами подія кримінального правопоруення та винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України знайшла повне підтвердження та є доведеною. Будь-яких сумнівів у достовірності досліджених письмових доказів суд не вбачає, оскільки вони повністю узгоджуються між собою.
Відповідно до ч.1 ст.1 КК України, Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом".
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого суд також вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
ІV. Правова кваліфікація кримінального правопорушення.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст. 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
V. Мотиви та висновки суду щодо призначення покарання.
Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_8 суд зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані статтею 65 КК України,з урахуванням приписів пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з наступними її змінами, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження та матеріалами судової справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке хоча є і нетяжким злочином, але вчинення якого полягає у відмові від захисту Батьківщини, та може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимою.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.
Суд враховує характер та значний ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 діяння, що обумовлено нагальними потребами держави в захисті її суверенітету і територіальної цілісності у зв`язку відкритою військовою агресією, неможливістю боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень іншими особами у випадку м`якості призначеного покарання, що призведе до свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що негативно вплине на стан укомплектованості військових частин, а отже і обороноздатності всієї країни.
Зважаючи на наведене вище, а також беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини та характер його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, що цілком відповідає меті покарання, суспільній небезпечності вчиненого злочину та ставленню обвинуваченого до скоєного.
Щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст.ст. 75,76 КК України.
Разом з тим, обставини посткримінальної поведінки обвинуваченого або риси характеристики його особи, які вказували б на можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, судом не встановлено та не наведено стороною захисту.
Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд у постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що, згідно з законом ст. 75 КК України, може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.
Як уже зазначалось вище, покарання має, в тому, числі виховну мету, направлену на запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року у справі № 669/398/23.
Відтак, з урахуванням викладеного вище, правових підстав для застосування положень ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено, оскільки в умовах воєнного стану звільнення від відбування з випробуванням демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, створює в суспільстві негативне враження безладдя та безкарності, знижує рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань, тим більш під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що свідчить про значну суспільну небезпечність такого кримінального правопорушення.
Тобто, з урахуванням зазначеної вище мети покарання, суд вважає, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 15 листопада 2023 року (справа № 641/1067/23, провадження № 51-5308км23), від 19 березня 2024 року (справа № 676/4559/22, провадження № 51-5696км23), від 03 грудня 2024 року (справа № 591/6556/23, провадження № 51-2412км24), у яких зазначено про недопустимість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України обвинуваченим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336 КК України.
Крім того, будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався, під час розгляду справи судом останній не допускав неявок в судові засідання без поважних причин.
З урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, його належну процесуальну поведінку та визначену статтею 177 КПК України мету застосування запобіжних заходів, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили не застосовувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлений.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373-374, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_8  рахувати з моменту його фактичного затримання після звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручити після його проголошення.
Повний текст вироку складено та оголошено 24.03.2026.

Суддя           ОСОБА_24