Справа № 443/1198/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І. 
Провадження № 22-ц/811/2076/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
секретар: Л.М. Чиж 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року у справі за позовом Першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки кадастровий номер 4621584400:06:000:1846,-
в с т а н о в и в: 

09.07.2024 року Перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області звернувся до суду позов до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 24.09.2021 року, укладений між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 на підставі рішення 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради № 7-204 від 17.06.2021 року щодо надання у строкове платне користування земельної ділянки для городництва загальною площею 19,3368 га з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846, розташованої на території с.Любша Журавненської селищної ради (колишнього Жидачівського) Стрийського району Львівської області; зобов`язати відповідача повернути Журавненській селищній раді Стрийського району Львівської області земельну ділянку загальною площею 19,3368 га з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846, розташовану на території с.Любша Журавненської селищної ради Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2521140046100).
Позов позивач обґрунтовував тим, що рішенням Журавненської селищної ради 7 сесії VIII скликання прийнято № 7-204 від 17.06.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Журавненської селищної ради, Стрийського району Львівської області, розроблений на замовлення громадянина України ОСОБА_1 для городництва. Згідно п.п. 2, 3 зазначеного рішення громадянину ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку за кадастровим номером 4621584400:06:000:1846 загальною площею 19,3368 га для городництва, термін оренди - 7 років, розмір орендної плати - 12 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. У подальшому між Журавненською селищною радою та відповідачем укладено договір оренди землі №б/н від 24.09.2021 року, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для городництва з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846 загальною площею 19,3368 га, розташовану на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, строком на 30 років. 25.11.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Ходорівської міської ради Львівської області Сушайло С.О. внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2521140046100, номер запису про інше речове право 45382260; дата, час державної реєстрації 25.11.2021). 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021 року (набрав чинності 27.05.2021 року) частину 1 статті 36 Земельного кодексу України доповнено абзацом 2 такого змісту: «Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара». Таким чином, орган місцевого самоврядування має повноваження щодо передачі земельної ділянки в оренду для городництва, площа якої не перевищує встановлену чинним законодавством площу, а саме не більше 0,6 гектара. У той же час, відповідно до рішення Журавненської селищної ради 7 сесії VIII скликання № 7-204 від 17.06.2021 та договору оренди землі № б/н від 24.09.2021 року відповідачу надано у користування земельну ділянку, площа якої перевищує допустиму норму - 19,3368 га, що суперечить вимогам закону, чинного станом на час прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Отже, Журавненська селищна рада при прийнятті рішення про передачу у користування земельної ділянки ОСОБА_1 діяла всупереч ст. 36 Земельного кодексу України, оскільки не мала законної підстави для затвердження відповідного проекту землеустрою та передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки за кадастровим номером 4621584400:06:000:1846 загальною площею 19,3368 га для городництва.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 24.09.2021 року, укладений між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 на підставі рішення 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради № 7-204 від 17.06.2021 року щодо надання у строкове платне користування земельної ділянки для городництва загальною площею 19,3368 га з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846, розташованої на території с.Любша Журавненської селищної ради Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Журавненській селищній раді Стрийського району Львівської області земельну ділянку загальною площею 19,3368 га з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846, розташовану на території с.Любша Журавненської селищної ради Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2521140046100).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначив, що звертаючись до суд з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та повернення спірної земельної ділянки, прокурор покликався на те, що селищна рада є однією зі сторін договору оренди землі, який підлягає визнанню недійсним, однак, незважаючи на обізнаність про порушене право, не вжила заходів щодо його захисту. Тобто, з наведеного прокурором обґрунтування підстав представництва інтересів селищної ради та подання позову прокурором саме в особі селищної ради є те, що селищна рада, як уповноважений орган на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, не вживає заходів, спрямованих на відновлення інтересів держави та вчиняє бездіяльність. Ухвалюючи оскаржуване рішення за позовом прокурора, суд першої інстанції керувався висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), згідно яких прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Вважає зазначені висновки суду необгрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи, які свідчать про те, що селищна рада сама є порушником інтересів держави, а тому правові підстави для представництва прокурором селищної ради відсутні. Зазначене відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, згідно якої якщо орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави, то в такому випадку прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач. Враховуючи зазначене та беручи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11 червня 2024 року в справі № 925/1133/18 (провадження № 12-60гс23), вважає, що оскільки селищна рада сама є порушником інтереси держави, то позов у даній справі міг бути заявленим виключно прокурором як самостійним позивачем у справі. Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 205/7808/16-ц, якщо суд встановить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). Оскільки відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави було встановлено після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, а отже наявні підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду.
Просить рішення суду скасувати, позов залишити без розгляду.
У засіданні суду апеляційної інстанції прокурор Германович Ю.А. проти скарги заперечила.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Германович Ю.А., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст.19 Конституції України).
Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Місцеві ради здійснюють права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад (ч. 5 ст. 16 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.
Згідно з п. 15 ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу (ч.ч.2,3 ст.134 Земельного кодексу України).
Згідно ст. 36 Земельного кодексу України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28 квітня 2021, який набрав чинності 27 травня 2021 року, внесено зміни до ст.36 ЗК України за змістом якої громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва, площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначенні ст.203 ЦК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частинами 1, 3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Згідно положень ч.5 ст.56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Тобто, за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
Оскаржуючи правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).
Встановлено, що Журавненська селищна рада Стрийського району Львівської області є власником земельної ділянки  з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846 площею 19,3368 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2521140046100), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №368838967 від 07.03.2024 року (23-24) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4600785252023 від 26.10.2023 року (25-35). 
Рішенням 4 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради Жидачівського району Львівської області № 4-205 від 18.02.2021 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності в оренду для городництва орієнтовною площею 20,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Журавненської селищної ради Жидачівського району Львівської області (а.с.46).
Рішенням 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області № 7-204 від 17.06.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Журавненської селищної ради та передано йому в оренду терміном на 7 років земельну ділянку загальною площею 19,3368 га (кадастровий номер 4621584400:06:000:1846) для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташовану на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області. Встановлено річну орендну плату за земельну ділянку, для городництва площею 19,3368 га в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.41).
24.09.2021 року між Журавненською селищною радою (орендодавець) в особі селищного голови та ОСОБА_1 (орендар) укладеного договір оренди земельної ділянки, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для городництва, кадастровий номер 4621584400:06:000:1846, яка знаходиться в с.Любша, на території Журавненської селищної ради територіальної громади (п.1 договору). В оренду передано земельну ділянку загальною площею 19,3368 га (п.2 договору). Договір укладено на 30 років (п.7 договору). Земельна ділянка передана в оренду для городництва (п.14 договору) (а.с.42-44).
24.09.2021 року Журавненською селищною радою в особі селищного голови та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.45), згідно якого представник орендодавця земельної ділянки - селищний голова Вітер Василь Володимирович на підставі рішення 7 сесії 8 скликання Журавненської селищної ради від 17.06.2021 року та відповідно до договору оренди земельної ділянки від 24.09.2021 року передав, а орендар прийняв у володіння земельну ділянку площею 19,3368 га, яка знаходиться в с. Любша на території Журавненської селищної ради територіальної громади. 
25.11.2021 року зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 19,3368 га для городництва за орендарем - ОСОБА_1 (а.с.23-24).
Як убачається з матеріалів справи, 20.09.2023 року та 04.10.2023 року Стрийська окружна прокуратура зверталася до голови Журавненської селищної ради з запитами №14.57/05-42-6585Вих-23 та №14.57/05-42-6937Вих-23, у яких, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді щодо законності передачі Журавненською ОТГ у власність земельних ділянок для городництва, зокрема ОСОБА_1 - 142 га, просила скерувати на адресу Стрийської окружної прокуратури належним чином завірені копії рішень сесії Журавненської ОТГ щодо надання у власність вищевказаних земельних ділянок, проекти землеустрою вищевказаних земельних ділянок та технічну документацію на ці земельні ділянки (а.с.36, 39).
Згідно листів №1466/05-1/02-26вих-23 від 27.09.2023 року, №1618/05-1/02-26/вих-23 від 13.10.2023 року та №1746/05-1/02-26 вих-23 від 02.11.2023 року, Журавненська селищна рада надала Стрийській окружній прокуратурі належним чином завірені копії рішень сесії Журавнеської селищної ради та договорів оренди на запитувані земельні ділянки (а.с.37, 38, 40).
24.10.2023 року Стрийська окружна прокуратура звернулася з запитом №14.57.05-42-7445/вих-23 до відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просила надати Стрийської окружної прокуратурі витяги з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, зокрема з кадастровим номером 4621584400:06:000:1846 (а.с.47).
Листом-відповіддю від 27.10.2023 року за №3275/15-23 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на запит Стрийської окружної прокуратури у Львівській області надало необхідні матеріали (а.с.48).
04.06.2024 року Стрийська окружна прокуратура звернулася до Журавненської селищної ради з листом №14.57/05-42-4258вих-24, в якому повідомила селищну раду про укладення нею 24.09.2021 року всупереч вимог закону, а саме абз.2 ч.1 ст.36 Земельного кодексу України договору оренди з ОСОБА_1 , та з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді просила до 07.06.2024 року повідомити, чи буде звертатися Журавненська селищна рада до суду про визнання зазначеного вище договору оренди землі недійсним, а також попередила, що в разі відсутності дієвих заходів з приводу захисту інтересів держави такі будуть вживатися окружною прокуратурою (а.с.49).
Як вбачається з відповіді голови Журавненської селищної ради Вітра В. від 06.06.2024 року, Журавненська селищна рада не буде звертатись до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним (а.с.50).
14.06.2024 року Стрийською окружною прокуратурою Львівської області Журавненську селищну раду повідомлено, що прокуратурою в інтересах держави буде пред`явлено позов до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі від 24.09.2021 року недійсним та повернення земельної ділянки у комунальну власність (а.с.52).
Задовольняючи позов Стрийської окружної прокуратури Львівської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 19,3368 га (кадастровий номер 4621584400:06:000:1846), укладеного 24 вересня 2021 року між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом зазначеного договору оренди землі є земельна ділянка з цільовим призначенням - для городництва, площа якої значно перевищує гранично допустиму площу, визначену ст.36 Земельного кодексу України, то такий договір суперечить вимогам закону та підлягає визнанню судом недійсним із застосування відповідних юридичних наслідків його недійсності. При цьому, суд першої інстанції вважав, що внаслідок невжиття Журавненською селищною радою заходів щодо захисту порушених інтересів держави, звернення прокурора з даним позовом є підставним та таким, що поданий в межах наданих органам прокуратури повноважень. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам, якими безспірно встановлено наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Журавненської селищної ради, оскільки така незважаючи на обізнаність про порушення інтересів держави, не вжила передбачених законом заходів для їх захисту, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18.
Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 205/7808/16-ц, якщо суд встановить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.
Враховуючи, що колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що прокурор звернувся до суду в інтересах Журавненської селищної ради з дотриманням вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», підстави для залишення позову прокурора без розгляду - відсутні.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
у х в а л и в: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 27 лютого 2026 року.

Головуючий:   Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик

М.М. Шандра