ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/10875/25
категорія 114000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний університет "Житомирська політехніка", про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача, пов`язаних із вжиттям організаційних заходів щодо забезпечення функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (надалі - ЄДЕБО), за яких у довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО відображені відомості про порушення послідовності навчання;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо внесення змін до ЄДЕБО в частині послідовності навчання позивача;
- зобов`язати відповідача внести зміни до ЄДЕБО, за яких у довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО щодо позивача у колонці "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" відобразити : "Так, не порушує".
Позовні вимоги мотивовані безпідставним формуванням у довідці про здобувача освіти за даними ЄДЕБО висновку про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, позаяк, як наголошує позивач, він був відрахований у грудні 2022 року з Державного університету "Житомирська політехніка" не завершивши цикл навчання та не здобувши, тим самим, освітнього рівня бакалавра. Натомість, у серпні 2024 року позивач вступив на навчання до фахового коледжу при Житомирському інституті Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" за освітнім рівнем молодшого бакалавра, що свідчить, як вважає позивач, про не порушення послідовності освіти та доводить протиправність дій відповідача.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державний університет "Житомирська політехніка".
Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначає про те, що після першого зарахування на навчання для здобуття відповідного рівня освіти, особі, яка розпочала навчання, впродовж періоду навчання надавалися необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на тому самому рівні вищої освіти. А тому, на переконання відповідача, повторне зарахування на навчання на такий же самий освітній рівень означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності, що в термінах визначення послідовності здобуття освіти, як вважає відповідач, свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку. Саме тому здобувач освіти ОСОБА_1 , 06 вересня 2022 року зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Державного університету "Житомирська політехніка" та відрахований 01 січня 2023 року, та 30 серпня 2024 року зарахований на навчання за освітнім рівнем фахового молодшого бакалавра до Фахового коледжу при Житомирському інституті ПрАТ "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом", здобуває освіту в непослідовному порядку. Як доводить відповідач, за результатами будь-якого долучення особи до освітнього процесу у формі навчальних занять, самостійної роботи чи практичної підготовки в будь-якому обсязі, у такої особи формуються знання, уміння, навички компетентності на відповідному рівні вищої освіти. Як наслідок, особа яка долучалася до таких заходів, на думку відповідача, має здобуту освіту на відповідному рівні вищої освіти. Для здобуття освіти на рівні вищому, ніж раніше здобутий, та збереження послідовності здобуття освіти визначеною частиною другою статті 10 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII "Про освіту" (надалі - Закон № 2145-VIII), відрахована із закладу вищої особи особа має саме продовжити навчання на основі раніше здобутої сукупності знань, умінь, навичок, інших компетентностей на відповідному рівні вищої освіти (поновитися на навчання у визначений законодавством спосіб), а не повторно вступити для здобуття того самого ступеня вищої освіти.
З посиланням на Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року № 620, зазначає, що питання внесення інформації про здобувача освіти до ЄДЕБО належить до компетенції суб`єктів освітньої діяльності. Натомість, на Міністерство освіти і науки України покладено організаційні та контролюючі функції ведення ЄДЕБО, а на державне підприємство "Інфоресурс" - технічні функції, а тому відповідач у спірних правовідносинах не виконував та не може виконувати жодних владних управлінських функцій відносно позивача.
З таких підстав просить суд відмовити у позові.
Такі ж доводи наводить у письмових поясненнях третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державний університет "Житомирська політехніка" та просить суд відмовити у позові.
Розглянувши доводи та заперечення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.
Суд встановив, що з 01 вересня 2015 року ОСОБА_1 зарахований до Державного навчального закладу "Центр сфери обслуговування м. Житомира" за освітнім рівнем "кваліфікований робітник" денної форми навчання, дата завершення навчання 15 лютого 2019 року.
06 вересня 2022 року позивач зарахований до Державного університету "Житомирська політехніка" за освітнім рівнем бакалавра денної форми навчання (початок навчання з 12 вересня 2022 року; завершення - 30 червня 2026 року), але 01 січня 2023 року був відрахований із закладу освіти (згідно з довідками Державного університету "Житомирська політехніка" від 13 листопада 2024 року № 44-05.02-19/557 та від 10 грудня 2024 року № 44-20.01/1733, доданими до позову, позивача відраховано з навчання за невиконання умов договору на підставі наказу від 22 грудня 2024 року № 671/с).
30 серпня 2024 року позивача зараховано до Фахового коледжу при Житомирському інституті Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" за освітнім рівнем фахового молодшого бакалавра за денною формою навчання (початок навчання з 02 вересня 2024 року; завершення - 31 серпня 2026 року).
Відповідно до довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО від 11 вересня 2024 року № 317318 послідовність здобуття освіти позивачем визнана порушеною.
Згідно з цією довідкою у розділі "Інформація про документи про освіту" значиться:
1) диплом кваліфікованого робітника серії К19 № 007160, виданий Державним навчальним закладом "Центр сфери обслуговування м. Житомира" 15 лютого 2019 року;
2) атестат про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_1 , виданий Державним навчальним закладом "Центр сфери обслуговування м. Житомира" 31 грудня 2018 року; 
3) свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_2 , виданий Першотравневою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Овруцького району Житомирської області 13 червня 2015 року.
На заяву ОСОБА_1 від 25 грудня 2024 року про внесення змін до ЄДЕБО щодо відсутності порушення послідовності здобуття освіти у порядку частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII, відповідач у листі від 16 січня 2025 року № 3/514-25 повідомив, що за даними ЄДЕБО позивач з 06 вересня 2022 року зарахований на навчання за освітнім рівнем бакалавра до Державного університету "Житомирська політехніка", відрахований 01 січня 2023 року. 30 серпня 2024 року зарахований на навчання за освітнім рівнем фахового молодшого бакалавра до Фахового коледжу при Житомирському інституті ПрАТ "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом". Оскільки наступним освітнім рівнем після освітнього рівня бакалавра є освітній рівень магістра, а не фахового молодшого бакалавра, здобуття освіти на рівні, нижчому ніж рівень попереднього навчання, не вважається послідовним. Тому позивач здобуває освіту у непослідовному порядку, відповідно, у довідці, сформованій на підставі даних ЄДЕБО й зазначено у відповідному полі "Ні, порушує".
Таким чином, спірним питанням, що постало на вирішення суду у цій справі, є дотримання встановленої частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII послідовності здобуття освіти, й надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; професійна освіта; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
За приписами частини другої статті 17 Закону № 2145-VIII вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII "Про вищу освіту" (надалі - Закон № 1556-VII) підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (частина друга статті 5 Закону № 1556-VII).
Молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти (частина третя статті 5 Закону № 1556-VII).
При цьому відповідно до пункту 16 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2145-VIII особи, які розпочнуть навчання за програмою підготовки фахового молодшого бакалавра, починаючи з 2020 року, у разі успішного завершення навчання отримають диплом фахового молодшого бакалавра, що засвідчуватиме здобуття кваліфікації фахової передвищої освіти.
Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180 - 240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти (частина четверта статті 5 Закону № 1556-VII).
З огляду на частини першу, другу статті 6 Закону № 1556-VII атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).
Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
Документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію (частина перша статті 7 Закону № 1556-VII).
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва (частина друга статті 7 Закону № 1556-VII).
Завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою є підставою для відрахування відповідно до пункту 1 частини першої статті 46 Закону № 1556-VII.
Суд зауважує, що здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти або освітнього рівня фахового молодшого бакалавра розпочинається з моменту зарахування особи до відповідного навчального закладу та закінчується у момент її відрахування з нього у зв`язку з успішним виконанням освітньої програми та врученням передбаченого законом документа про вищу освіту, зокрема, диплома бакалавра або молодшого бакалавра встановленого зразка.
Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон № 3543-XII) передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (надалі - Постанова № 560), подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
У довідці про здобувача освіти за даними єдиної державної електронної бази з питань освіти (додаток 9 до Постанови № 560), зокрема зазначається те, що поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII - так/ні.
За встановленими обставинами цієї справи ОСОБА_1 має диплом кваліфікованого робітника та не отримував жодного документа про вищу (передвищу) освіту (диплома бакалавра, молодшого бакалавра чи магістра).
Верховний Суд за подібних зі спірними правовідносин у постанові від 26 листопада 2025 року у справі № 160/29658/24 зробив висновок, що продовження навчання за певним рівнем вищої освіти особою, яка має лише повну загальну середню освіту і жоден документ про вищу освіту раніше не отримувала, в іншому вищому навчальному закладі або закладі фахової передвищої освіти з того ж самого курсу, з якого вона була відрахована з попереднього навчального закладу, за тією ж або іншою спеціальністю і освітньою програмою того ж рівня освіти - не може вважатись повторним здобуттям вищої освіти й, незалежно від тривалості та перерв у навчанні, і, відповідно, не порушує послідовність здобуття освіти у розумінні частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII.
Аналогічний висновок у схожих правовідносинах Верховний Суд виклав у постанові від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24, де здобувач першого (бакалаврського) рівня вищої освіти після відрахування продовжив навчання в іншому вищому навчальному закладі.
У такому разі навчання позивача за освітнім рівнем фахового молодшого бакалавра не може розглядатись як повторне здобуття освіти на тому ж рівні або як здобуття освіти на рівні, нижчому за раніше здобутий, оскільки він не отримав відповідного документа про вищу освіту, тобто не здобув жодного рівня вищої або фахової передвищої освіти.
Довід відповідача про те, що після здобуття освітнього рівня бакалавра наступним освітнім рівнем є рівень магістра, не є застосовним до ОСОБА_1 , який не здобув освітнього рівня бакалавра у Державному університеті "Житомирська політехніка". Тобто, відсутня така ознака, як "повторне здобуття вищої освіти".
Відповідач також помилково стверджує, що позивач вже здобував освіту за рівнем, який був подібний наявному у нього рівню освіти, отримував необхідні освітні послуги, які забезпечували, зокрема, формування знань, умінь, навичок та загальних компетентностей на відповідному рівні вищої освіти, оскільки стаття 7 Закону № 1556-VII чітко передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступінь вищої освіти та видається документ про вищу освіту (диплом бакалавра, молодшого бакалавра). З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
Системний аналіз положень статті 7 Закону № 1556-VII та пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII дає змогу дійти висновку, що критерієм "здобутої освіти" є саме наявність відповідного документа про освіту, а не факт зарахування та навчання протягом певного періоду.
Роз`яснення ж, викладені у листі Міносвіти від 03 червня 2024 року № 1/9758-24 "Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти", до яких покликається відповідач, не є нормативно-правовим актом та мають лише інформаційний та рекомендаційний характер, з чим, власне, погоджується й відповідач у відзиві на позов.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що саме суб`єкти освітньої діяльності вносять дані про здобувачів освіти до ЄДЕБО, суд звертає увагу на таке.
Згідно з Положенням про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року № 620 (далі - Положення про ЄДЕБО), власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство "Інфоресурс", що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО (пункт 5 розділу I Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти).
Уповноважені суб`єкти - розпорядник ЄДЕБО, технічний адміністратор ЄДЕБО, державні органи, органи управління у сфері освіти, Державна служба якості освіти України, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, Український центр оцінювання якості освіти, суб`єкти освітньої діяльності, підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління розпорядника ЄДЕБО, інші особи, яким надається доступ до ЄДЕБО або окремих її складових у порядку та обсягах, визначених законодавством (абзац четвертий пункту 2 розділу I).
ЄДЕБО функціонує з метою забезпечення, зокрема, формування, реєстрації та обліку інформації для видачі суб`єктами освітньої діяльності документів у сферах, у тому числі вищої освіти (підпункт 5 пункту 2 розділу ІІ Положення про ЄДЕБО).
Відповідно до пункту 12 розділу III Положення про ЄДЕБО уповноважений суб`єкт має доступ до інформації, внесеної або сформованої ним в ЄДЕБО, а також до інформації, доступ до якої передбачений відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
У підпунктах 1, 3 та 6 пункту 1 розділу IV Положення про ЄДЕБО вказано, що розпорядник ЄДЕБО як уповноважений суб`єкт виконує, зокрема, такі основні функції: вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО.
Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти, відповідно до пункту 8 розділу IV Положення про ЄДЕБО, уповноважені: вносити до ЄДЕБО та підтримувати в повному, актуальному та достовірному стані інформацію за переліком, визначеним у відповідних пунктах Положення; підтверджувати зазначену в ЄДЕБО інформацію про себе один раз на рік, якщо інше не визначено розпорядником ЄДЕБО; здійснювати в ЄДЕБО інші дії у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
Формування довідки про здобувача освіти (додаток 9 до Постанови № 560) відбувається автоматизовано згідно із закладеними у ЄДЕБО алгоритмами та є результатом виконання Міносвіти закріплених за ним у законі повноважень як розпорядника ЄДЕБО та володільця наявної у ній інформації.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2025 року у справі № 200/5372/24.
Суб`єкти освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти, не мають повноважень на встановлення вимог до програмного забезпечення ЄДЕБО та зміни технічних параметрів й алгоритмів його функціонування.
Тобто Фаховий коледж при Житомирському інституті ПрАТ "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" позбавлений технічної можливості сформувати і видати позивачу іншу довідку з відмінним від наявного в ЄДЕБО змістом інформації про поточне здобуття освіти та недотримання ОСОБА_1 послідовності, встановленої частиною другою статті 10 Закону № 1556-VII, адже зазначений документ генерується в автоматизованому режимі за допомогою програмного забезпечення, параметри якого встановлюються Міносвіти.
Такі висновки зроблено Верховним Судом у згаданій постанові від 26 листопада 2025 року у справі № 160/29658/24.
У цій же постанові Верховний Суд дійшов таких висновків й ці висновки в силу норми частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) враховуються судом при вирішенні спору у цій справі:
1) здобуття освітнього рівня фахового молодшого бакалавра (фахова передвища освіта) або першого (бакалаврського) рівня вищої освіти розпочинається з моменту зарахування особи до відповідного навчального закладу та закінчується у момент її відрахування з нього у зв`язку з успішним виконанням освітньої програми та врученням передбаченого законом документа про освіту встановленого зразка;
2) особа, яка була зарахована на навчання за певним освітнім рівнем, але була відрахована до завершення навчання і не отримала документа про освіту встановленого зразка, не може вважатися такою, що здобула відповідний рівень освіти;
3) продовження навчання за певним рівнем освіти особою, яка має лише повну загальну середню освіту і жоден документ про вищу або фахову передвищу освіту раніше не отримувала, в іншому навчальному закладі за тим же або іншим рівнем освіти (за умови, що цей рівень є вищим за повну загальну середню освіту) - не може вважатись повторним здобуттям освіти й, незалежно від тривалості та перерв у навчанні, не порушує послідовність здобуття освіти у розумінні частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII;
4) Міносвіти має забезпечувати формування нових довідок про здобувача освіти за даними ЄДЕБО із зазначенням "Так, не порушує" у полі про дотримання послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII у разі неправильного формування довідок про здобувачів освіти, зокрема у випадках, якщо особа здобула лише повну загальну середню освіту і розпочала навчання у вищому навчальному закладі, але не завершила його (не отримала диплом), та потім вступила до цього ж або іншого навчального закладу, на той самий або інший рівень освіти.
У цій справі також є застосовними правові висновки Верховного Суду у постанові від 15 січня 2026 року у справі № 300/2794/25 щодо застосування положень частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII, які зводяться до того, що: поточне здобуття освіти буде послідовним, якщо здобуття освіти здійснюється з дотриманням визначеної у нормах частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII черговості (стадійності, наступності) відповідно до закріпленої в них ієрархії рівнів освіти, тобто, коли наступний (поточний) рівень освіти є вищим за попередній рівень; послідовність здобуття поточного рівня освіти не вважатиметься порушеною і буде дотримана, якщо особа, яка має повну загальну середню освіту й не отримувала документ про вищу освіту, здобуває поточну освіту за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти будь-якого ступеня після здобуття нею професійної (професійно-технічної) освіти.
У цій справі, як і у справі № 300/2794/25, позивач має повну загальну середню освіту та здобув професійну (професійно-технічну) освіту, що підтверджується записом у ЄДЕБО про диплом кваліфікованого робітника від 15 лютого 2019 року серії НОМЕР_3 , виданого Державним навчальним закладом "Центр сфери обслуговування м. Житомира".
Тож за подібних зі спірними обставин Верховний Суд зробив висновок про те, що послідовним вважається здобуття наступного рівня освіти після успішного завершення попереднього. Закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
Тому, як підсумував суд касаційної інстанції, послідовність здобуття поточного рівня освіти не вважатиметься порушеною і буде дотримана, якщо особа, яка має повну загальну середню освіту й не отримувала документ про вищу освіту, здобуває поточну освіту за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти будь-якого ступеня після здобуття нею професійної (професійно-технічної) освіти.
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 КАС України, а у силу частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 826/1647/16, де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Виходячи із встановлених обставин цієї справи та за наведеного правового регулювання суд доходить переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог з огляду на порушення спірними діями відповідача права здобувача освіти (позивача) на відображення повної і достовірної інформації в галузі освіти в частині послідовності освіти.
Визначаючись у способі захисту порушеного права позивача суд враховує, що у судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі № 620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/13288/21).
Також відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року № 160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Оскільки процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, позовні вимоги у цій справі належить задовольнити, визнавши протиправними дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до ЄДЕБО щодо послідовності здобуття освіти із зобов`язаням відповідача внести зміни до відомостей ЄДЕБО, зазначивши у довідці з ЄДЕБО, що поточне здобуття позивачем освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII.
Задоволення позову в такий спосіб не свідчить про часткове задоволення позову чи вихід за межі заявлених позовних вимог, а лише спрямоване на ефективний захист порушеного права позивача з огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом під час її розгляду.
На підставі положень частини першої статті 139 КАС України судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений на підставі квитанції від 14 квітня 2025 року (оригінал в матеріалах справи), підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства освіти і науки України (просп. Берестейський, буд. 10, м. Київ, 01135, код ЄДРПОУ 38621185), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державний університет "Житомирська політехніка" (вул. Чуднівська, буд. 103, м. Житомир, 10005, код ЄДРПОУ 05407870) задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо відмови у внесенні змін до Єдиної державної електронної бази з питань освіти в частині послідовності освіти ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до Єдиної державної електронної бази з питань освіти, за яких у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо ОСОБА_1 у колонці "На підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" відобразити : "Так, не порушує".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) судових витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

16.02.26