ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 240/20324/24
адміністративне провадження № К/990/1427/26 К/990/1554/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року (головуючий суддя Єфіменко О.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року (головуючий суддя Ватаманюк Р.В., судді: Боровицький О.А., Курко О.П.) у справі № 240/20324/24 за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради до Приватного підприємства «Форум», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
У 2024 році Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради (далі позивач або Управління ДАБК, Управління) звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного підприємства «Форум» (далі відповідач або ПП «Форум»), в якому просило зобов`язати відповідача знести самочинно збудоване приміщення магазину літ. «Ф», що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1 з компенсацією витрат за його рахунок.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2025 залучено ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2025 апеляційні скарги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Житомирської окружної прокуратури та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 без змін.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 09.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
04.02.2026 від ПП «Форум» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
12.01.2026 на адресу Верховного Суду від Житомирської окружної прокуратури надійшла касаційна скарга, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2026 відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Житомирської обласної прокуратури.
20.02.2026 від ПП «Форум» надійшов відзиву на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі № 320/28540/23 визнано протиправною бездіяльність Управління щодо незвернення до суду із позовом до ПП «Форум» про знесення самочинно збудованого приміщення магазину та зобов`язано Управління звернутися до суду із таким позовом до ПП «Форум» про знесення самочинно збудованого приміщення магазину літ. «Ф», що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1 та компенсацією витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Водночас зауважує, що на підставі припису від 04.07.2021 № 20/21 за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій № 3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2», земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079 встановлено, що ПП «Форум», яке є замовником виконання будівельних робіт на об`єкті Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій № 3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2, не влаштовано відповідну огорожу, що прилягає до місць проходу людей за межами будівельного майданчика, біля в`їзду на будівельний майданчик, не встановлено схему руху автотранспорту, що є порушенням пункту 6.2.1, пункту 6.2.6 ДБН А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека у будівництві. Основні положення».
Управління вимагало усунути вищезазначене правопорушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом приведення вказаного об`єкту будівництва до вимог чинного законодавства.
Також стосовно ПП «Форум» було складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 04.08.2021 та акт від 04.08.2021 № 33 про виявлення ряду порушень вимог законодавства, зафіксованих в розділі VIII вказаного акта.
Позивач наполягає на відсутності доказів щодо усунення ПП «Форум» порушень, зафіксованих в приписі від 04.07.2021 № 20/21 та акті від 04.08.2021 № 33.
08.11.2024 від керівника Житомирської окружної прокуратури до суду першої інстанції надійшла заява про вступ у розгляд справи у порядку представництва інтересів держави. 
За твердженням прокурора, самочинне будівництво порушує інтереси територіальної громади та держави.
Відповідач заперечував проти задоволення позову. 
Стверджував, що припис від 04.08.2021 № 20/21 не є підставою для звернення з позовом про знесення самочинного будівництва в розумінні статті 38 Закону України 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі також Закон № 3038-VI).
Акцентує увагу на тому, що відсутність огорожі та схеми організації руху не впливає на міцність та безпечність будівлі, тому такі порушення не свідчать про самочинність будівництва.
Відповідач стверджує, що підставою для подання органом архітектурно-будівельного контролю позову про знесення самочинного будівництва має бути невиконання припису саме про перебудову чи знесення самочинного будівництва. 
Проте припис про усунення порушень шляхом перебудови чи знесення самочинного будівництва не виносився, тому і встановити його невиконання неможливо.
Також зазначає, що справу про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності щодо ПП «Форум» закрито на підставі підпункту 1 пункту 8 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 № 244.
Водночас вважає, що судове рішення у справі № 320/28540/23 не мають преюдиційного значення для розгляду цієї справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі № 320/28540/23 визнано протиправною бездіяльність Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради щодо незвернення до суду із позовом до ПП «Форум» про знесення самочинно збудованого приміщення магазину літ. «Ф», що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1, та зобов`язано Управління звернутися до суду із позовом до ПП «Форум» про знесення самочинно збудованого приміщення магазину літ. «Ф», що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1, та компенсацією витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Рішення у справі № 320/28540/23 набрало законної сили 05.08.2024.
Судами попередніх інстанцій зазначено, що за змістом рішення суду від 27.10.2023 у справі № 320/28540/23 з урахуванням припису від 04.07.2021 № 20/21, винесеного за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій № 3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2», встановлено, що ПП «Форум», що є замовником виконання будівельних робіт. Проте замовник не влаштував відповідну огорожу земельної ділянки, що прилягає до місць проходу людей за межами будівельного майданчика. 
Також біля в`їзду на будівельний майданчик не встановлено схему руху автотранспорту, що є порушенням пункту 6.2.1, пункту 6.2.6 ДБН А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека у будівництві. Основні положення».
З цих підстав Управлінням стосовно ПП «Форум» складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 04.08.2021 та акт від 04.08.2021 № 33 про виявлення ряду порушень вимог законодавства, зафіксованих в розділі VIII вказаного акта.
За висновком суду першої інстанції у справі № 320/28540/23, оскільки матеріали справи не містять доказів усунення ПП «Форум» порушень, зафіксованих в приписі від 04.07.2021 № 20/21 та акті від 04.08.2021 № 33, відповідач, не звертаючись до суду із позовом про знесення самочинно збудованого приміщення магазину літ. «Ф», що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1, допустив протиправну бездіяльність, а тому його зобов`язано виконати повноваження, які передбачені статтею 38 Закону № 3038-VI.
10.04.2025 Шостий апеляційний адміністративний суд, розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Електровимірювач» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі № 320/28540/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, третя особа: ПП "Форум" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, відмовив у задоволенні вказаної апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Електровимірювач», а оскаржувані рішення у справі № 320/28540/23 залишив без змін.
У справі № 320/28540/23 судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що зареєструвавши права власності на 2 окремих магазини літ. «Ф» (площею 634,7 кв.м.) та «Ф1» (площею 645,8 кв. м.) за адресою АДРЕСА_2, ПП «Форум» 07.12.2022 подано документи, зокрема, довідку щодо технічної можливості об`єднання нерухомого майна, серія DT01:8474-6565-4721-1091 на реєстрацію права власності на об`єднання 2 магазинів (АДРЕСА_2) в один магазин літ. «Ф», загальною площею 1280,5 кв.м. та змінено адресу на АДРЕСА_1 (з новим реєстраційним номером 2668044518040), що підтверджується довідкою про можливість об`єднання № DT01:8474-6565-4721-1091 та Витягом з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 07.12.2022 № 1050.
Також судом апеляційної інстанції у рішенні від 10.04.2025 встановлено, що магазин літ. «Ф», загальною площею 1280,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, утворений шляхом об`єднання об`єктів нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в порядку, встановленому законом.
Жодні заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв.м. не здійснювалися, а правовідносини з об`єднання двох магазинів є іншими правовідносинами.
Жодний припис щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв.м. не виносився. 
Суд першої інстанцій у справі № 320/28540/23 дійшов висновку про самочинність реконструкції складу з алюмінієвих конструкцій № 3, та зобов`язав Управління подати позов про знесення, в тому числі, об`єкта, який утворився внаслідок реконструкції складу з алюмінієвих конструкцій № 4.
Втім, у справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій за змістом витягу з відомостей з державного реєстру речових прав станом на 24.09.2024 встановлено здійснення реєстрації права власності на об`єднання 2 магазинів (АДРЕСА_2) в один магазин літ. «Ф», загальною площею 1280,5 кв.м. та змінено адресу на АДРЕСА_1 (з новим реєстраційним номером 2668044518040).
Також за змістом припису від 04.08.2021 №20/21 за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій № 3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2», земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079 судами встановлено, що ПП «Форум», що є замовником виконання будівельних робіт на об`єкті Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій №3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2, не влаштовано відповідну огорожу, що прилягає до місць проходу людей за межами будівельного майданчика, біля в`їзду на будівельний майданчик, не встановлено схему руху автотранспорту, що є порушенням пункту 6.2.1, пункту 6.2.6 ДБН А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека у будівництві. Основні положення».
З метою усунення виявлених порушень Управління вимагало усунути вищезазначене правопорушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом приведення об`єкту будівництва «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій № 3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2», земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079, до вимог чинного законодавства.
Втім, постановою № 8-10/363/21 від 04.08.2021 начальником Управління закрито справу про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності щодо ПП «Форум» на підставі підпункту 1 пункту 8 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року № 735), провадження у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності не може бути розпочате, а розпочате провадження підлягає закриттю в разі відсутності події і складу правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
За висновком суду першої інстанції, вжиття заходу реагування щодо відповідних обставин справи не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, а підстави для вжиття такого заходу відсутні - жодні заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв.м. не здійснювалися. 
Водночас суд першої інстанції зазначив, що позивач в цілому не обґрунтував ані необхідності вжиття крайнього заходу реагування в аспекті забезпечення позитивного результату від такого заходу для суспільних відносин, ані існування належних підстав для його вжиття, ані належність обраного виду реагування, ані його пропорційності.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції та з покликанням на правові висновки Верховного Суду, сформовані, зокрема, у постановах від 06.03.2019 у справах № 810/5680/15 та № 814/2645/15, зазначивши, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом та можлива лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції було зобов`язано Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради провести перевірку збудованого приміщення магазину літ. «Ф», що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1, та подати до суду акт перевірки.
Також зобов`язано відповідача - ПП «Форум» надати до суду правовстановлюючі документи на земельні ділянки з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1.
Оцінивши наданий на вимогу суду зміст акта перевірки збудованого приміщення магазину літ «Ф», розташованого на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081 за адресою: АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції зазначив, що перевірений управлінням об`єкт є закінченим будівництвом прийнятим в експлуатацію.
Суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що ні позивач ні прокурор не оскаржували рішень, які передували прийняттю рішення щодо введення об`єкта в експлуатацію.
Водночас суд апеляційної інстанції врахував пояснення представника позивача про те, що на момент проведення перевірки, відповідно до ухвали апеляційного суду, порушень не виявлено.
Окремо суд апеляційної інстанції надав оцінку поясненням та документам, які надані на вимогу суду відповідачем, та дійшов висновку, що реконструкція складів № 3 та № 4, які раніше належали ПрАТ «Електровимірювач», проводилась ПП «Форум» на підставі необхідних дозвільних документів, які вимагаються чинним законодавством для проведення будівельних робіт на відповідних земельних ділянках. 
Суд апеляційної інстанції встановив, що земельна ділянка (кадастровий номер 1810136300:09:011:0079) площею 0,0398 га належала ПрАТ «Електровимірювач» внаслідок її створення шляхом поділу та на якій, зокрема, розміщено об`єкт нерухомості склад № 3. 
Право власності виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2019 за реєстром № 2394 та заяви про поділ земельної ділянки. На підставі цих документів (договору № 2394 та заяви про поділ) і було сформовано нову земельну ділянку з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079. 
Право власності ПрАТ «Електровимірювач» на цю новостворену ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 05.03.2020 (реєстраційний номер 2050379618101). 
В подальшому, 06.10.2020 ПрАТ «Електровимірювач» (Продавець) відчужило ділянку № 1810136300:09:011:0079 на користь ПП «Форум» (Покупець) на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 553, посвідченого приватним нотаріусом Рогальською Р.І.). Ця угода відбулася одночасно з продажом Складу № 3 (Договір № 549).
Щодо земельної ділянки (кадастровий номер 1810136300:09:011:0081) суд апеляційної інстанції встановив, що така знаходилась під складом № 4 та була сформована як ділянка комунальної власності (площа 0,0445 га). 
На підставі рішення Житомирської міської ради (ЖМР) від 09.10.2020 № 2039 про надання ділянки в оренду ПрАТ «Електровимірювач» отримало право оренди на цю ділянку. 
Проте, оскільки міська рада ухилялась від підписання договору, правовідносини були встановлені рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021 у справі № 906/1399/20. 
Цим рішенням визнано укладеним договір оренди ділянки № 1810136300:09:011:0081 між ЖМР та ПрАТ «Електровимірювач». Право оренди ПрАТ «Електровимірювач» зареєстровано 12.05.2021 (номер запису 41912743) на підставі рішення суду. В подальшому (після переходу права оренди до ПП «Форум» в зв`язку з викупом складу № 4) ділянка № 1810136300:09:011:0081 була поділена.
Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням Житомирської міської ради від 29.06.2023 № 836 припинено право оренди ПП «Форум» на ділянку № 1810136300:09:011:0081 та затверджено її поділ на дві нові ділянки, на які були укладені окремі договори оренди:
ділянка № 1810136300:09:011:0085 (площа 0,0278 га), на яку укладено договір оренди землі № 216 від 15.08.2023 (зареєстрований 16.08.2023, номер запису 51414915);
ділянка № 1810136300:09:011:0086 (площа 0,0167 га), на яку укладено договір оренди землі № 217 від 15.08.2023 (зареєстрований 16.08.2023, номер запису 51414831).
Згодом ділянка № 1810136300:09:011:0085 викуплена на підставі рішення Житомирської міської ради №1293 від 19.12.2024. 20.02.2025 між Житомирською міською радою та ПП «Форум» укладено Договір купівлі-продажу ділянки № 1810136300:09:011:0085 (посвідчений нотаріусом Стражник Т.О. за № 2060).
З огляду на додатково встановлені обставини, суд апеляційної інстанції констатував, що станом на поточну дату, ПП «Форум» є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0085, а також орендарем ділянки 1810136300:09:011:0086.
Суд апеляційної інстанції врахував, що рішенням Житомирської міської ради від 23.02.2023 № 739 цільове призначення земельної ділянки змінено на: «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі».
За висновком судів попередніх інстанцій, припис Управління від 04.08.2021 № 20/21 за результатами позапланової перевірки, на підставі якого позивач просить знести самочинно збудоване приміщення магазину літ. «Ф», що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1 стосувався лише об`єкту: «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій № 3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2», земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079, що не може бути належною підставою для вжиття такого крайнього заходу реагування та суперечить вимогам чинного законодавства.
З урахуванням обставин, встановлених судами попередніх інстанцій на підставі додатково витребуваних доказів, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов`язання ПП "Форум" знести збудоване приміщення магазину літ. «Ф», що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ 
Третя особа в касаційній скарзі стверджує, що судами попередніх інстанцій невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, оскільки суди не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Скаржник стверджує, що судами попередніх інстанцій застосовано норми статті 38 Закону № 3038-VI без врахування обставин, встановлених судовими рішеннями у справі № 320/28540/23 та без врахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 826/22842/25 та окремій ухвалі від 16.05.2023 у справі № 640/22599/19.
Також, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, не дослідивши, зокрема, висновки експертів та не надавши правову оцінку об`єкту нерухомого майна на предмет наявності ознак самочинного будівництва. 
Серед іншого, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не досліджено та не надано оцінки висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельнотехнічної експертизи від 27.02.2025 № 5439/5440/23-21, яка була проведена на підставі ухвали про призначення експертизи від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, висновку експерта № 10482, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.03.2025, у кримінальному провадженні за № 12023065400000201 від 11.02.2023, порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 КК України.
Окремо стверджує, що судами застосовано норми статей 34, 36, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 376 ЦК України без врахування позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, від 01.10.2024 у справі № 1340/6225/18, від 14.03.2024 у справі № 520/9082/18, від 23.02.2023 у справі № 2040/5874/18, від 29.05.2024 у справі № 640/17335/21, від 07.11.2023 у справі № 160/7812/22, від 02.09.2024 у справі № 532/10921/17, від 20.06.2023 у справі № 260/2688/20, від 13.02.2019 у справі № 810/2763/17, від 20.10.2020 у справі № 569/21350/18, від 24.03.2021 у справі № 200/2192/18 та від 27.07.2022 у справі № 826/12166/16, від 07.07.2023 у справа № 160/11383/22.
Скаржник вважає, що магазин літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв. м. по АДРЕСА_1 в порушення пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 3038-VI збудований як новий об`єкт без отримання права на виконання такого будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. 
Водночас, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо наявності у суду права перевіряти підстави, визначені частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI для звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю, якщо наявне рішення суду у справі № 320/28540/23, яке набрало законної сили та яким встановлено протиправну бездіяльність органу контролю, зобов`язано звернутися з відповідним позовом до суду.
Житомирська обласна прокуратура в касаційній скарзі стверджує, що судами невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, також не враховані висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Так, скаржник вважає, що оскаржені судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи, судами невірно визначено зміст спірних правовідносин та їх правова оцінка.
На думку скаржника, судами не враховано висновки щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду у справах № 826/22842/15 та №640/22599/19, про те, що факти самочинного будівництва можуть бути виявлені не лише під час проведення перевірок, призначених і проведених у встановленому законом порядку
Скаржник стверджує, що факт самочинності будівництва приміщення магазину літ. «Ф», що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1 встановлено судовими рішеннями у справі № 320/28540/23, які набрали законної сили.
Також наголошує на неврахуванні судами висновків Верховного Суду у постановах від 29.01.2020 у справі №822/2149/18, від 21.11.2024 у справі № 910/10986/18, від 14.06.2023 у справі №826/22842/15, від 29.01.2020 у справі №822/2149/18 та від 21.11.2024 у справі №910/10986/18.
Водночас скаржник вважає, що судами не враховані обставини, встановлені при розгляді справи № 320/28540/23, за результатами розгляду якої була визнана протиправною бездіяльність Управління та зобов`язано останнє звернутися до суду із позовом про знесення самочинного будівництва.
Стверджує, що нездійснення відповідних заходів державного архітектурно- будівельного контролю не може бути перешкодою для звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва та підставою для відмови в його задоволенні, виходячи з наступного.
Із покликанням на судову практику Верховного Суду, стверджує, що факти самочинного будівництва можуть бути виявлені не лише за результатами відповідних перевірок (постанова ВС від 16.05.2023 у справі № 640/22599/19).
Скаржник вважає, що робочий проект в частині показників площі приміщень не відповідає розрахунку класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єкта будівництва в частині площі торгівельної зали.
Стверджує, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом не є застосовним в цій справі. 
Відповідач скористався своїм правом та подав відзиви на касаційні скарги, у яких, зокрема, зазначив, що судами встановлено недотриманням Управлінням обов`язкової досудової процедури, передбаченої частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI.
Наголосив, що судами попередніх інстанцій встановлена відсутність заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв.м.
Наполягає на тому, що позивач не обґрунтував необхідності вжиття крайнього заходу реагування (знесення) та його пропорційності.
Стверджує, що припис від 04.08.2021 № 20/21, складений за результатами перевірки стосується виключно порушень щодо відсутності огорожі будівельного майданчика та схеми руху автотранспорту. 
Наголошує на тому, що жодного припису про усунення порушень шляхом знесення чи перебудови об`єкта магазину літ. «Ф» Управлінням ДАБК не видавалося.
Також відповідач не згоден з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду в частині залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача. 
Стверджує, що питання про порушення прав ОСОБА_1 спірним об`єктом не є предметом спору в цій справі та залучення нових учасників на стадії апеляційного перегляду суперечить принципу правової визначеності, оскільки суд першої інстанції двічі відмовив у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про залучення його третьою особою (ухвали від 18.04.2025 та 22.07.2025).
Наголосив, що захист своїх прав ОСОБА_1 здійснює в іншому судовому провадженні - справа № 906/1162/22.
Також, на думку відповідача, скаржники безпідставно стверджують, що у справі № 320/28540/23 встановлені преюдиційні обставини, оскільки в тій справі лише вирішувалось питання щодо бездіяльність Управління. Проте в зазначеній справі суд не досліджував та не встановлював ознаки самочинності будівництва як юридичний факт. 
Водночас, на думку відповідача, саме у справі № 320/28540/23 при вирішенні питання щодо законності забудови суд апеляційної інстанції зазначив, що «магазин літ. «Ф», загальною площею 1280,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , утворений шляхом об`єднання об`єктів нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в порядку, встановленому законом».
Також відповідач наголошує, що заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв. м. не здійснювалися та приписи щодо цього об`єкту не виносились, містобудівні умови щодо реконструкції складів № 3 та 4 проводились відповідно до виданих та затверджених Містобудівних умов та обмежень, які чинні та не скасовані.
Відповідач вважає безпідставним покликання прокурора на приписи частини другої статті 376 ЦК України, оскільки відсутні встановлені уповноваженим органом ознаки самочинного будівництва, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав та не скасовано. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою - другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам учасників справи, висловленим у касаційній скарзі та відзиві на неї, Верховний Суд виходить з такого.
Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України. 
За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до частини другої статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі може бути, зокрема, суб`єкт владних повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2023, прийнятим за позовом ОСОБА_1 у справі № 320/28540/23, визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано Управління (позивача у справі, що розглядається 240/20324/24) звернутися до суду із позовом до ПП «ФОРУМ» про знесення самочинно збудованого приміщення магазину літ. «Ф», що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1» та компенсацією витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Колегія суддів враховує, що згідно із статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
На виконання рішення у справі № 320/28540/23, Управління ДАБК звернулось із позовом до ПП «Форум» про знесення самочинного збудованого приміщення магазину літ. «Ф», розташованого на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1 з компенсацією витрат за його рахунок.
При оцінці одного з основних доводів скаржників щодо наявності преюдиційних обставин, встановлених у справі № 320/28540/23, колегія суддів спочатку зазначає таке. 
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
За приписами статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. 
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Втім, пунктами 4, 5 частини 5 статті 160 КАС передбачено, що в позовній заяві зазначаються зокрема зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. 
Так, розглянувши справу № 320/28540/23, суди встановили невиконання Управлінням обов`язку, встановленого частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI щодо звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. 
Підставами для встановлення такої бездіяльності Управління ДАБК (відповідача у справі № 320/28540/23) суди зазначили складання протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 04.08.2021 та акту від 04.08.2021 № 33 стосовно ПП «Форум» та не усунення цим підприємством порушень, зафіксованих в приписі від 04.07.2021 № 20/21 та акті від 04.08.2021 № 33.
Колегія суддів наголошує, що Закон № 3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до положень статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також зазначеною нормою визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт.
Аналогічні повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю зазначені і у пункті 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011 № 553 (далі також Порядок № 553).
Відповідно до абзацу 4 пункту 14 Порядку № 553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги інспекції щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. 
Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється (абзац 1 частини другої статті 36 Закону № 3038-VI).
Згідно із пунктом 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 № 466 (далі також Порядок № 466) будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.
Повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (далі - повідомлення), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 21 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт (пункт 13 Порядку № 466).
У контексті обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, яка була прийнята у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
Так, у справі № 822/2149/18 Верховний Суд зазначав, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Так, статтею 38 Закону № 3038-VI унормовано порядок вирішення питань, пов`язаних із знесенням самочинно збудованих об`єктів, за правилами частин першої, другої якої, у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
Отже, за приписами статті 38 Закону 3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду, який своєю чергою оцінює наявність або відсутність підстав для задоволення такого позову. 
Так, положення частини першої статті 38 Закону 3038-VI встановлюють перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:
1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;
2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;
3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.
Висновки щодо черговості застосування приписів частини першої статті 38 Закону 3038-VI узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.08.2019 у справі № 2040/7234/18, від 02.11.2022 у справі №420/4209/19.
Отже, правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від послідовного встановлення уповноваженим суб`єктом владних повноважень обставин, які визначають критерії віднесення об`єкта до самочинного будівництва та подальших дій цього суб`єкта з урахуванням встановлених обставин. 
Колегія суддів враховує, що у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформувала правовий висновок зокрема про те, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.
Такий висновок щодо застосування норм права у подальшому неодноразово підтримувався Верховним Судом під час розгляду в касаційному порядку справ подібної категорії.
Застосовуючи зазначений правовий підхід до обставин цієї справи, колегія суддів при оцінці доводів позивача та скаржників у цій справі також враховує приписи статті 242 КАС України, згідно із якими судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Водночас частина четверта статті 9 КАС України передбачає, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
В цьому контексті колегія судів враховує, що з метою дотримання наведених норм та повного, всебічного з`ясування обставин, суд апеляційної інстанції ухвалою від 30.10.2025 зобов`язав Управління провести перевірку збудованого приміщення магазину літ. "Ф", що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1, та подати до суду акт перевірки.
Також цією ухвалою зобов`язано відповідача - ПП «Форум» надати до суду правовстановлюючі документи на земельні ділянки з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1.
Оцінивши наданий на вимогу суду зміст акта перевірки збудованого приміщення магазину літ «Ф», розташованого на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081 за адресою: АДРЕСА_1 суд апеляційної інстанції зазначив, що перевірений управлінням об`єкт є закінченим будівництвом, що експлуатується та прийнятий в експлуатацію.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач та прокурор не оскаржували рішень, які передували прийняттю рішення щодо введення об`єкта в експлуатацію.
Водночас при прийнятті рішення, суд апеляційної інстанції врахував пояснення представника позивача в судовому засіданні, який пояснив, що за результатами перевірки, проведеної на виконання ухвали суду, порушень не виявлено.
Окремо суд апеляційної інстанції надав оцінку поясненням та документам, які надані на вимогу суду відповідачем, та дійшов висновку, що реконструкція складів № 3 та № 4, які раніше належали ПрАТ «Електровимірювач», проводилась ПП «Форум» на підставі необхідних дозвільних документів, які вимагаються чинним законодавством для проведення будівельних робіт на відповідних земельних ділянках. 
З огляду на додатково встановлені обставини, суд апеляційної інстанції констатував, що станом на поточну дату, ПП «Форум» є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0085, а також орендарем ділянки за номером 1810136300:09:011:0086.
Суд апеляційної інстанції врахував, що рішенням Житомирської міської ради від 23.02.2023 № 739 цільове призначення земельної ділянки змінено на: «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі».
З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що припис Управління від 04.08.2021 № 20/21 за результатами позапланової перевірки, на підставі якого позивач просить знести самочинно збудоване приміщення магазину літ. "Ф", що розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами 1810136300:09:011:0079 та 1810136300:09:011:0081, за адресою: АДРЕСА_1 стосувався лише об`єкту: «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій №3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2 », земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079, що не може бути належною підставою для вжиття такого крайнього заходу реагування та суперечить вимогам чинного законодавства.
Водночас, при оцінці тверджень скаржників щодо преюдиційного значення обставин, встановлених рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі № 320/28540/23, Верховний Суд враховує вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин та встановлених судами попередніх інстанцій обставини, та зазначає таке. 
У справі, що розглядається, та у справі № 320/28540/23 ключовою підставою позову є твердження про невиконання протягом встановленого строку припису від 04.07.2021 № 20/21, складеного за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті: «Реконструкція частини складу з алюмінієвих конструкцій №3 (без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані) під магазин за адресою: АДРЕСА_2», земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:09:011:0079. 
Водночас, відповідно до частин четвертої, п`ятої та сьомої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Звільнення ж від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Отже, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.
Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 №6-327цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.04.2018 у справі № 825/705/17, від 06.03.2019 у справі №813/4924/13-а, від 15.11.2019 у справі №826/198/16, від 12.10.2020 у справі № 814/435/18 і були застосовані Верховним Судом також і при розгляді справи № 826/7424/17 (постанова від 30.09.2021).
Колегія суддів акцентує увагу й на тому, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. 
Отже, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 522/7758/14-ц.
Позивачем у справі № 320/28540/23 був ОСОБА_1 - скаржник у справі, що розглядається, відповідачем у справі № 320/28540/23 було Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, бездіяльність якого була предметом спору. 
Проте, ПП «ФОРУМ» було лише третьою особою у справі № 320/28540/23.
Водночас у справі № 320/28540/23 суд апеляційної інстанції наголосив, що ПрАТ «Електровимірювач» взагалі не було залучено до участі у справі № 320/28540/23 та було позбавлене можливості висловити свої доводи щодо предмета спору та надати докази на їх підтвердження.
Також саме у справі № 320/28540/23 суд апеляційної інстанції зазначив таке: «суд першої інстанції посилається безпосередньо на дії ПрАТ «Електровимірювач», а у всьому рішенні надає оцінку діям ПрАТ «Електровимірювач», а отже вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПрАТ «Електровимірювач».
Отже, зазначені справи є відмінними за колом учасників, їх правовим статусом та предметом спору.
Ключовим питанням наявності преюдиційного значення рішення у справі № 320/28540/23 є, на думку скаржників, факт встановлення самочинного будівництва. 
Проте у справі № 320/28540/23 судом апеляційної інстанції було зазначено таке: «суд першої інстанції встановив, що ПрАТ «Електровимірювач» здійснив самочинне будівництво - реконструкцію складу з алюмінієвих конструкцій № 4».
Встановлення таких обставин без залучення до участі у справі ПрАТ «Електровимірювач» є порушенням норм процесуального права. Незалучення ПрАТ «Електровимірювач» до участі у справі № 320/28540/23 є позбавленням права на доступ до правосуддя».
Також суд апеляційної інстанції, рішення якого у справі № 320/28540/23 було остаточним, зазначив таке:
«магазин літ. «Ф», загальною площею 1280,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, утворений шляхом об`єднання об`єктів нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в порядку, встановленому законом.
Жодні заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв.м. не здійснювалися, а правовідносини з об`єднання двох магазинів є іншими правовідносинами.
Більше того, жодний припис щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв.м. не виносився.
Суд першої інстанцій дійшов висновку про самочинність реконструкції складу з алюмінієвих конструкцій № 3, однак зобов`язав подати позов про знесення, в тому числі, об`єкта, який утворився внаслідок реконструкції складу з алюмінієвих конструкцій № 4».
Отже обставини, встановлені у справі № 320/28540/23 не можна вважати преюдиційними в розумінні вимог статті 78 КАС України, щодо встановлення самочинного будівництва магазину літ. «Ф». 
Водночас суди попередніх інстанцій цілком слушно врахували наявність рішення у справі 320/28540/23 як обов`язок Управління ДАБК звернутись до суду.
Проте, з урахуванням вищенаведених обставин у справі, Верховний Суд не ототожнює наявність обов`язку у суб`єкта владних повноважень звернутись до суду з позовом про знесення самочинного будівництва із встановленням факту такого самочинного будівництва та підстав його знесення. 
В цьому контексті Колегія суддів враховує, що при розгляді справи, яка переглядається № 240/20324/24, суди попередніх інстанцій врахували висновки суду апеляційної інстанції у справі № 320/28540/23, згідно із якими магазин літ. «Ф», загальною площею 1280,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, утворений шляхом об`єднання об`єктів нерухомого майна, які прийняті в експлуатацію в порядку, встановленому законом. 
Щодо доводів скаржників про неврахування судом апеляційної інстанції висновків експертів, колегія суддів зазначає таке. 
Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України. Так, частиною четвертою цієї статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, законодавець імперативно визначив можливість прийняття апеляційним судом доказів, які не були подані до суду першої інстанції, виключно за умови, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За правилами, встановленими частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Приписами частин першої, третьої - четвертої статті 79 КАС України унормовано, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
З метою перевірки доводів третьої особи, судом було витребувано електронну справу 240/20324/24, проте протоколи судових засідань, які відбулись в апеляційному суді 11.11.2025 та 02.12.2025 (№ 5430068 ТА № 5542718) не містять клопотань про залучення та оцінку додаткових доказів. 
Колегія суддів враховує, що згідно із статтею 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
За приписами частини першої статті 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності визначених цією статтею умов.
Скаржник (третя особа) покликається на експертизи, проведені в межах кримінальної та господарської справ ,відповідно, які не призначалась в межах цієї справи з урахуванням вимог § 6 глави 5 КАС України, та не оцінені судами в межах справ, в яких вони призначались.
Водночас, згідно із інформацією зазначеною в протоколах судових засідань суду апеляційної інстанції, скаржник не звертався з відповідним клопотанням про долучення експертиз, які проведені в інших провадженнях та їх оцінки під час апеляційного перегляду справи. 
Також, колегія суддів критично оцінює покликання скаржників на ухвалу Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 640/22599/19 та постанову від 14.06.2023 у справі № 826/22842/15, оскільки спірні правовідносини виникли за інших фактичних обставин, а відтак не є подібними.
У зазначених справах йшлося про випадки, коли факт самочинності вже був безспірно доведений та встановлений контролюючим органом під час перевірки. У цій справі ситуація принципово інша, оскільки жодних заходів контролю щодо магазину літ. «Ф» загальною площею 1280,5 кв. м. не здійснювалось.
Водночас судом апеляційної інстанції у постанові від 10.04.2025 у справі № 320/28540/23 встановлено: «виявлення факту самочинного будівництва посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю не відбулося, що унеможливлювало видачу особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припису про усунення порушень». 
Колегія суддів враховує, що згідно із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами в порядку, визначеному статтею 38 Закону № 3038-VI, виявлення факту самочинного будівництва посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю до звернення з позовом до суду не мало місця. 
Також уповноваженим органом не виносився припис про добровільне усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо самочинного будівництва. 
Проте імперативна процедура, передбачена частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI, є обов`язковою передумовою для звернення до суду. 
Її недотримання є самостійною підставою для відмови у позові.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 02.11.2022 у справі № 420/4209/19, від 23.02.2023 у справі № 420/6488/18 та від 20.06.2023 у справі № 420/1058/19.
Щодо доводів скаржників про відсутність висновку Верховного Суду колегія суддів зазначає, що правове питання, сформульоване скаржником, не є новим. 
Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо застосування частини першої статті 38 Закону № 3038-VI, зокрема, у постановах від 02.11.2022 у справі № 420/4209/19, від 23.02.2023 у справі № 420/6488/18, від 20.06.2023 у справі № 420/1058/19 сформовано сталу правову позицію: припис є обов`язковою передумовою для звернення органу ДАБК до суду з позовом про знесення.
Колегія суддів констатує, що наявність судового рішення про зобов`язання звернутися до суду не скасовує обов`язку дотримуватися встановленої законом процедури. 
Рішення суду у справі № 320/28540/23 зобов`язало Управління ДАБК звернутися до суду, але не звільнило від обов`язку зробити це у відповідності до вимог закону.
Також колегія суддів не вбачає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, оскільки суди надали оцінку всім обставинам.
Водночас висновки експертів стосуються технічних параметрів будівлі та не спростовують порушення позивачем імперативної процедури, встановленої статтею 38 Закону № 3038- VI.
Відсутність припису та не виявлення факту самочинності у встановленому порядку робить неможливим задоволення позову незалежно від висновків експертиз щодо технічних характеристик об`єкта.
Колегія суддів вважає недоречним покликання скаржника на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, оскільки правова позиція стосується випадків, коли будівництво здійснювалось на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або без документа на право виконання робіт.
У цій справі будівельні роботи проводились на підставі зареєстрованих повідомлень про початок будівельних робіт та відповідно до чинних містобудівних умов і обмежень. Декларації про готовність об`єкта до експлуатації зареєстровані у встановленому порядку, не скасовані та є чинними. Право власності на об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Земельні ділянки належать відповідачу на праві приватної власності.
Своєю чергою, застосування статті 376 ЦК України до об`єкта, введеного в експлуатацію у встановленому законом порядку, є неможливим.
Також колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про порушення його прав як власника суміжного приміщення не можуть бути підставою для задоволення позову у справі із визначеним Управлінням предметом позову, оскільки захист речових прав здійснюється у порядку цивільного судочинства шляхом подання відповідного позову.
Твердження третьої особи про накладення земельних ділянок на 6 кв. м., порушення протипожежних відстаней та неможливість обслуговування стіни є предметом окремого спору між приватними особами. Орган ДАБК не є належним позивачем у спорі про захист приватних речових прав ОСОБА_1 .
В цьому контексті колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 подав окремий позов, який розглядається в господарському суді Житомирської області (справа № 906/1162/22).
Водночас, зазначені обставини не досліджувались в межах процедури державного архітектурно-будівельного контролю, не є предметом спору в цій справі, та не є підставами звернення до суду, визначеними частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI.
Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення касаційної скарги та скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій немає.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд-

У Х В А Л И В:
Касаційні скарги ОСОБА_1 та Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 240/20324/24 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та її не може бути оскаржено.

Судді Верховного Суду С. М. Чиркін
В. М. Кравчук
О. П. Стародуб