Справа № 175/1224/25
Провадження № 2/175/279/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"16" березня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
представника позивача – адвоката Лопатько С.В., 
представника відповідача – Холоділіна А.М.,
представника відповідача – адвоката Дробота Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку,-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку.
В якому обгрунтовує позовні вимоги наступним, 08.04.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1500 м2, розміщеної на території АДРЕСА_1 , Новоолександрівської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району, для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. На підставі укладеного договору купівлі-продажу, позивачу було видано державний акт про право власності на землю серія ДП ДН № 031664 від 20.04.1998 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2371. У 2022 році позивачу було відмовлено у внесенні даних та належного виконання кадастрової зйомки земельної ділянки, через накладання сусідньої ділянки, кадастровий номер 1221486200:04:002:0047 площею 0,12 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому вказує, що жодних правових підстав для передачі вказаної земельної ділянки у приватну власність не було.
Представник позивача та позивач згідно позовних вимог просять суд усунути перешкоди в здійснені права власності ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 1500 кв. м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яка належить їй, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, розташованої на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер 1221486200:04:002:0047, з цільовим призначенням - для ведення садівництва , площею 0,12 га та виключення з Державного земельного кадастру відомостей про вказану земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Представник відповідача  ОСОБА_2 – адвокат Дробот Є.С. подав до суду відзив на позовну заяву, вказував, що виділ та передання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0,1200 га за адресою: за межами населеного пункту АДРЕСА_2 – відбулось на підставі законних рішень відповідних державних органів, погоджених у відповідності до норм законодавства. Окрім цього, звертав увагу, що на жодному етапі погодження виділу та передання у власність спірної земельної ділянки первинному власнику, ОСОБА_5 , жоден державний орган не мав відомостей про наявність іншого власника чи землекористувача, який міг би претендувати на виділену ділянку (частину ділянки), але не провів відповідну державну реєстрацію майна. Зазначав, що позивачка не надала належних і допустимих доказів того, що та земельна ділянка, яку вона вважає своєю власністю, знаходиться саме на тому місці, де була виділена та зареєстрована земельна ділянка, якою володіє на даний час відповідачка. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області – Холоділіна А.М. подав до суду відзив на позовну заяву, вказував, що за даними позовних вимог та у відповідності до матеріалів справи, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області може бути залучено до участі у цій справі у якості третьої особи, а не у якості Відповідача. Зазначав, що кадастровий реєстратор Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру перевірив відповідність документів вимогам законодавства та за результатами перевірки здійснив державну реєстрацію спірної земельної ділянки. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача - адвокат Лопатько С.В. подала до суду відповідь на відзив, зазначала, що відсутні будь-які підстави, законність передачі прав власності на які б вказували на земельну ділянку 1221486200:04:002:0047, зареєстровану як таку, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , що є підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки, а також права власності на земельну ділянку та на садовий будинок (фактично повноцінний житловий будинок), фундамент якого був закладений Позивачкою. З огляду на викладене у відповіді на відзив вказала, що викладені у відзиві Відповідачки, а також надані нею копії документів не спростували факту порушення прав Позивачки, не заслуговують на увагу суду, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповіді на відзив Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, вказувала, що залучення в якості Відповідача ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області є повністю обґрунтованим.
Представник відповідача  ОСОБА_2 – адвокат Дробот Є.С. подав до суду заперечення, та з огляду на викладене у запереченнях зазначив, що позивачкою жодним належним та допустимим доказом не підтверджено незаконність передачі у власність ОСОБА_5 та набуття права власності відповідачкою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 з номером 1221486200:04:002:0047, для ведення садівництва, площею 0,12 га, що виключає підстави для скасування реєстрації права власності на цю земельну ділянку та не обґрунтовує підстави для позбавлення права власності на майно відповідачки, яка законно та належним чином отримала у власність відповідну земельну ділянку та законно та з дотриманням повної процедури здійснила будівництво садового будинку та зареєструвало право власності на нього. В матеріалах справи відсутні будь-які докази та відсутні будь які законні підстави, які б свідчили про ґрунтовність позовних вимог, які є прямим втручанням в приватну власність відповідачки.
Представник позивача – адвокат Лопатько С.В.в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача – адвокат Дробот Є.С.заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Представник відповідача – Холоділін А.М.заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що рішенням виконкому Новоолександрівської сільської ради №80/25 від 12.12.1995 року виділено ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку, літньої кухні, господарського сараю, туалету. 
16.02.1996 року, відповідно до акту виносу в натурі меж земельної ділянки та розташування будівель, межі земельної ділянки закріплені на місцевості межовими знаками та передані забудовнику під охорону. 
Згідно витягу з Рішення виконкому Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, №111/38 від 30.10.1997 року, земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 , розміром 0,15 га передано у безкоштовно у приватну власність та постійне користування ОСОБА_4 .
19.11.1997 року згідно акту встановлення меж земельної ділянки, що передаються у власність на території АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд.
08.04.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1500 м2, розміщеної на території АДРЕСА_1 , Новоолександрівської селищної Ради народних депутатів Дніпропетровського району, для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №812. 
На підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 було видано державний акт про право власності на землю серія ДП ДН №031664 від 20.04.1998 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2371. 25.07.2023 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , про що зроблено актовий запис №383 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Алчевського міського управління юстиції.
Рішенням одинадцятої сесії двадцять четвертого скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 0707.2004 року вул. Постова та вул. Вишнева селища Дальнє перейменовано на вул. Постова та АДРЕСА_3 .
Згідно матеріалів топографо-геодезичних вишукувань виконаних ФОП ОСОБА_9 на замовлення ОСОБА_10 , за результатами топографо-геодезичних робіт створена «Детальна план-схема фактичної, кадастрової та проектної межі земельної ділянки по АДРЕСА_4 » в масштабі 1:300 (див. Додаток I). У зв?язку з відсутністю координат та дирекційних кутів меж земельних ділянок згідно з державним актом на право приватної власності на землю, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2371 від 20.04.1998 року, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 межі були запроектовані зі слів замовника ОСОБА_10 по суміжній ділянці за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер (1221486200:04:002:0070). Конфігурація, лінійні розміри та площа 0.1200 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , внесена в Державний земельний кадастр з кадастровим номером (1221486200:04:002:0047), не відповідає конфігурації, лінійним розмірам та площі 0.1789 га земельної ділянки згідно з фактичним користуванням. На земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , за архівними геодезичними матеріалами та космічними знімками присутній фундамент, що накладається (перетинає) межі земельної ділянки.
Відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку, яка - розташована на території Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_2 за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради. Вищезазначена земельна ділянка належить ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2 ), державний акт – ЯЛ №053763, зареєстрований за №122140001001843 від 23.12.2011року, площа земельної ділянки - 0,1200га, кадастровий номер 1221486200:04:002:0047.
Згідно відповіді Держгеокадастру, вих. № 834/299/23 від 10.03.2023 року, відповідно до Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі до 01.01.2013 р., зареєстровано право власності на земельну ділянку розташовану на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за адресою АДРЕСА_2 земельна ділянка з номером 1221486200:04:002:0047, для ведення садівництва , площею 0,12 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 053763 реєстраційний номер 122140001001843 від 23.12.2011 року, виданий на підставі розпорядження ДРДА № 4869-р від 30.11.2009 року.
Як вбачається з відповіді архівного відділу Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, вих. №62/04-24-23 від 23.03.2023 року, «розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації № 4869-р від 01.12.2009 року видано «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_11 на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку». По переглянутим розпорядженням голови Дніпропетровської районної Державної адміністрації від 30.11.2009 року відсутня інформація щодо винесення розпорядження про передачу земельної ділянки для ведення садівництва за адресою АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням ведення садівництва, площею 0,12 га.
Згідно відповіді Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області вих. №486/2-15 від 02.03.2020 року, органом місцевого самоврядування Новоолександрівською сільською радою не приймалося рішення про надання у власність земельної ділянки з кадастровим номером 1221486200:04:002:0047 для ведення садівництва.
29.05.2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 1221486200:04:002:0047, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Орловим О.А. та зареєстровано в реєстрі за №529.
Відповідно до вищезазначеного договору право власності Продавця на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №053763, виданим на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області від 30.11.2009 №4869-р, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №122140001001843 від 21.12.2011 року.
Відповідно до опису меж земельної ділянки в п. 1.4 Договору купівлі-продажу зазначено: від А до Б – землі сільської ради (вулиця); від Б до В – землі гр. ОСОБА_12 ; від В до Г – землі сільської ради; від Г до А – землі гр. ОСОБА_13 , що також підтверджується Актом встановлення меж земельної ділянки, що передається у власність від 30 листопада 2009 року та кресленням до нього, за підписами представника ТОВ «Земельні реформи» Ткаченко Р.А., начальника відділу Держкомзему Нестеренко Р.В., представника Дніпропетровської райдержадміністрації Шикуленко О.В., землевласника ОСОБА_5 та суміжних користувачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2024 року, власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 1221486200:04:002:0047, є ОСОБА_2 .
Витягом з розпорядження Голови районної державної адміністрації №2627/1-р від 24.06.08 Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку підтверджується, що надано дозвіл громадянину ОСОБА_5 на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 0,12 га у власність для ведення садівництва за рахунок земель запасу за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради. 
Розпорядженням Голови районної державної адміністрації №4860-р від 30.11.09 Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу гр. ОСОБА_5 земельної ділянки у власність для ведення садівництва затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність громадянину ОСОБА_5 земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,12 га ріллі для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради за рахунок землі запасу рілля; запропоновано ОСОБА_5 замовити в землевпорядній організації виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку; Відділу Держкомзему Дніпропетровського району Дніпропетровської області внести зміни в земельно кадастрові документи, Дніпропетровському районному відділу ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» забезпечити реєстрацію Державного акта на право власності на земельну ділянку. 
Відповідно до Висновку №1670 від 23.10.2009 Відділу Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо погодження передачі земельної ділянки у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 , відділ Держкомзему вважає за можливе погодити передачу земельної ділянки у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 загальною площею 0,1200 га, з них: - 0,1200 га – для ведення садівництва за адресою: за межами населеного пункту АДРЕСА_2 . 
Висновком Головного архітектора Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури №571/04 від 17.12.2009 встановлено за можливе погодити передачу земельної ділянки у власність та складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 загальною площею 0,1200 га, з них: з них: - 0,1200 га – для ведення садівництва за адресою: за межами населеного пункту АДРЕСА_2 .
Свідок ОСОБА_10 в судовому засідані пояснив, що позивач є його донькою. Пояснив, що будував фундамент на АДРЕСА_1 , маючи земельну ділянку у власності. На теперішній час там інший власник побудувався, про порушення він дізнався до початку війни, приблизно у 2021 році. Кадасторовий нормер не міг отримати, оскільки дали відповідь, що вже є кадастровий номер у земельній ділянці. 
Частиною четвертою статті 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом.
Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (стаття 41).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Відповідно до ст.ст.79,79-1ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Згідно зі ст.152 ЗК України держава, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до п.22-1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до статей 1225 ЦК та 131ЗКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Відповідно до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що відповідно до положень статей391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VІ, державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Відповідно до п.67 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
За змістом ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Згідно ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.
Підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки чітко визначені в ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.
Земельним законодавством встановлено три випадки, коли може бути скасовано державну реєстрацію земельної ділянки:
1) у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок (державна реєстрація скасовується на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання);
2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника (державна реєстрація земельної ділянки скасовується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру).
3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.
При цьому відповідно до абзацу 4 ч.10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ч. 13 ст.79-1 ЗК України та ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, (рішення ЄСПЛ в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Позивачка для звернення до суду з позовом обрала спосіб захисту усунення перешкод в здійснені права власності ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 1500 кв. м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яка належить їй, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, розташованої на території Новоолександрівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер 1221486200:04:002:0047, з цільовим призначенням - для ведення садівництва , площею 0,12 га та виключення з Державного земельного кадастру відомостей про вказану земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто припинення існування ділянки як об`єкта цивільних прав, а також припинення права власності відповідача на вказану земельні ділянку.
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України як вже зазначалося судом вище, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд зазначає, що відповідач набув право власності на земельну ділянку відповідно до вимог закону. Реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не оскаржувалася та незаконною не визнавалась. Попередній власник належної позивачці земельної ділянки не мав претензій щодо виготовлення технічної документації належної відповідачу земельної ділянки, яка той час також належала іншому власнику, не висловлював заяв щодо невідповідності чи неправильності координат та їх виправлення, будучи суміжним власником, не претендував на передачу йому земельної ділянки по межах фактичного землекористування, що підтверджується технічною документацією.
Під час розгляду справи, позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували протилежне.
Як встановлено судом, і про це вже зазначалося вище, сформовано земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 1221486200:04:002:0047, порушень прав ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 судом не встановлено. При оформленні первинної документації на вказану земельну ділянку судом не встановлено жодних порушень, попередніми власниками були узгоджені всі межі та підписано встановлення межових знаків у відповідному акті від 30 листопада 2009, а в подальшому ця земельна ділянка сформована ще на попереднього власника ОСОБА_5 , в послідуючому при переході права власності на ОСОБА_2 площа, межі, конфігурація даної земельної ділянки не змінювалася, доказів протилежного ОСОБА_1 суду не надала.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу) позивача та відповідача суд звертає увагу на позицію ЄСПЛ, зокрема у справах «Проніна проти України» (п. 23) і «Серявін та інші проти України» (п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, не встановлено підстав для його задоволення, з урахуванням предмету, підстав заявлених вимог та обраного способу захисту.
До того ж суд зазначає, що ухвалою суду від 15 грудня 2025 року в задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Лопатько С.В. про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку було відмовлено, оскільки підготовче засідання вже було закрито, а сторона позивача заявила клопотання про призначення експертизи на стадії, яка не передбачає можливості для пред`явлення клопотань без вмотивування поважності причин, які слугували перешкодою для цього. Представником позивача суду не були надані докази неможливості подання цього клопотання на стадії підготовчого засідання та не надано суду докази поважності пропуску строку на подання такого клопотання, що було наслідком відмови у задоволенні вказаного клопотання.
Інших доказів у підтвердження вказаних обставин сторонами суду не надано.
За правилами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно дост. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 4 ст. 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку.
Витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачем.
Керуючись ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-82, 84, 89, 141-142, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Білоусова