КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 373/1216/25 Головуючий у суді першої інстанції - Лебідь В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3998/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.03.2021 між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501301507, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 52 000,00 грн на строк 60 місяців з дати його надання, з визначеною договором процентною ставкою та датою повернення кредиту.
Відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, у результаті чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 116 447,19 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4879,07 грн, заборгованості за процентами в розмірі 67 650,12 грн.
Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501301507 від 05.03.2021 в розмірі 116 447,19 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9471,10 грн.
Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501301507 від 05.03.2021 у розмірі 116 447,19 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом матеріальних норм права, просить скасувати рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Надані банком копії документів не містять підписів відповідачки, частина документів у нечитабельному вигляді.
Зазначає, що надана позивачем виписка по рахунку унеможливлює перевірку правильності здійснених нарахувань та не доводить існування заборгованості в цілому.
Вказує, що докази отримання коштів відповідачкою у матеріалах справи відсутні.
Вважає, що надані позивачем копії документів є підробленими.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. 
Встановлено, що 31.10.2019 ОСОБА_1 підписала заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», якою прийняв публічну пропозицію АТ «Альфа-Банк» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с. 16).
05.03.2021 АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач АТ «Сенс Банк», прийняв від відповідачки оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501301507 (а.с. 12). Відповідачка ознайомилася з умовами кредитування відповідно до паспорту споживчого кредиту (а.с. 11).
05.03.2021 між АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_1 було укладено угоду про надання кредиту № 501301507 (далі - кредитний договір; а.с. 13), з додатком - графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 14).
За умовами кредитного договору відповідачка отримала на визначений рахунок (№ НОМЕР_1 ) кредит у розмірі 52 000,00 грн на строк 60 місяців з дати його надання, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 45% річних, дата повернення кредиту - 05.03.2026.
Паспорт споживчого кредиту, кредитний договір були підписані відповідачкою за допомогою електронного цифрового підпису, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора 7601, що був надісланий на її номер мобільного телефону НОМЕР_2 , що підтверджується паперовими копіями оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501301507 від 05.03.2021, паспорту споживчого кредиту, копією довідки про ідентифікацію (а.с. 13, 11, 20).
Відповідно до меморіального ордеру № 109346094 від 05.03.2021 на рахунок відповідачки № НОМЕР_1 було перераховано кредит у розмірі 52 000,00 грн, що також відповідає змісту виписки по особовим рахункам з 05.03.2021 по 05.03.2025 (а.с. 21, 22-64).
З виписки по особовим рахункам з 05.03.2021 по 05.03.2025 та розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачка сплачувала шомісячні платежі з повернення кредиту та процентів за користування кредитом з 09.03.2021 до 24.01.2022, після чого припинила сплату (а.с. 22-64, 71-72).
Із наданих банком розрахунку та виписки про рух коштів встановлено, що заборгованість відповідачки за кредитним договором № 501301507 від 05.03.2021 становить 116 447,19 грн станом на 05.03.2025, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 48 797,07 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 67 650,12 грн.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом положення ст. 626 ЦК України договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі, за тілом кредиту та за відсотками, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту укладення між сторонами договору та існування заборгованості у нарахованому позивачем розмірі оцінюються колегією суддів критично. 
Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: Оферті на укладання угоди про надання кредиту, Акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту, Паспорті споживчого кредиту. Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір, що складається із декількох частин, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить. У договорі визначені усі істотні умови, зокрема, тип, розмір та вартість кредиту, строк дії договору, процентну ставку за кредитом.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах даної цивільної справи, відповідачка  ОСОБА_1 , підписавши договір, не лише отримала кредитні кошти, а і систематично користувалася наданим банком кредитом, вносячи кошти на його погашення, в тому числі, і на погашення відсотків за користування кредитними коштами, тим самим висловлюючи свою згоду із запропонованими банком умовами щодо нарахування та сплати таких відсотків. 
Окрім того, оскільки умови укладеного кредитного договору відповідачкою у встановленому порядку не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Твердження апелянта проте що, надані банком документи є підробленими не підтверджуються жодним доказом. При цьому, відповідачка не скористалася своїм процесуальним правом заявити клопотання про витребування доказів для спростування обставин, указаних в позові.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до її незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст складено 17 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома