ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/306/26
Провадження №2/338/535/26
07 квітня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О.О., за участю секретаря судового засідання Дякун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2026 року представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 9263295 від 04 листопада 2023 року у загальному розмірі 18 757,11 грн, а також судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.11.2023 року між відповідачем як позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як кредитодавцем було укладено договір про споживчий кредит № 9263295 в електронній формі шляхом акцепту оферти із використанням одноразового ідентифікатора.
Згідно з умовами зазначеного кредитного договору відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5000 грн шляхом безготівкового перерахування на банківську картку, реквізити якої були зазначені нею в особистому кабінеті на веб-сайті кредитодавця після проходження процедури реєстрації, ідентифікації та верифікації.
Позивач зазначає, що укладення кредитного договору відбулося шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви, створення особистого кабінету, підтвердження умов кредитування та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, направленого на засоби зв`язку відповідача, у зв`язку з чим вважає доведеним факт належного укладення правочину в електронній формі.
На виконання умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу кредитні кошти у повному обсязі, що, за твердженням позивача, підтверджується платіжним дорученням про перерахування грошових коштів.
Водночас відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у встановлені договором строки кредитні кошти, проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі не сплатила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, а також на підставі укладеного 28.05.2024 року договору відступлення права вимоги № 106-МЛ, право вимоги за вказаним кредитним договором було передано від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим останнє набуло статусу нового кредитора та право вимагати виконання зобов`язань від відповідача.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальна сума заборгованості відповідача становить 18 757,11 грн, яка складається з: 3833 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 974,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 950 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту. 
Крім того, позивач зазначає, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору, зокрема направлялась письмова претензія про погашення заборгованості, однак відповідач належним чином на неї не відреагувала та заборгованість не погасила.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 9263295 від 04 листопада 2023 року у загальному розмірі 18 757,11 грн, а також витрати, понесені у зв`язку із зверненням до суду, зокрема судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзив на позов, клопотання чи докази на спростування доводів позову до суду не подала.
За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
04 листопада 2023 року між фізичною особою ОСОБА_1 як позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як кредитодавцем укладено договір про споживчий кредит № 9263295.
Вказаний договір укладено в електронній формі шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця.
З матеріалів справи вбачається, що для укладення договору відповідач пройшла процедуру реєстрації на веб-сайті кредитодавця, створила особистий кабінет, зазначила персональні дані, а також банківську платіжну картку, на яку повинні бути зараховані кредитні кошти.
Перед укладенням договору кредитодавцем здійснено верифікацію банківської картки відповідача, а також ідентифікацію особи відповідача шляхом направлення одноразового ідентифікатора (SMS-коду), який був використаний відповідачем для підтвердження укладення договору.
Після погодження умов кредитування відповідачем, останній було направлено електронну оферту, яку відповідач акцептувала шляхом введення одноразового ідентифікатора, що відповідно до умов договору є електронним підписом.
Таким чином, сторони уклали кредитний договір у формі електронного документа, що містить істотні умови кредитування.
Так, згідно з умовами договору: сума кредиту становила 5000 грн; строк кредитування становив 105 календарних днів; передбачено пільговий період тривалістю 15 днів; подальший (поточний) період користування кредитом становив 90 днів; процентна ставка визначена у розмірі: 2,5 % на день – протягом пільгового періоду; 3,5 % на день – після завершення пільгового періоду; передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 950 грн. 
На виконання умов договору кредитодавець здійснив перерахування кредитних коштів у розмірі 5000 грн на банківську картку відповідача, що підтверджується платіжним дорученням, наданим позивачем.
З моменту зарахування коштів на рахунок відповідача між сторонами виникли кредитні правовідносини.
Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконала, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
З наданої позивачем виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача становить 18 757,11 грн, з яких: 3833 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 974,11 грн - заборгованість за процентами; 950 грн - заборгованість за комісією.
В подальшому 28 травня 2024 року між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 106-МЛ.
Відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор передав позивачу право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 9263295 від 04.11.2023 року. Факт переходу права вимоги підтверджується: договором відступлення права вимоги; актом приймання-передачі реєстру боржників; витягом з реєстру боржників, який містить дані щодо відповідача. 
Таким чином, з моменту укладення договору відступлення права вимоги позивач набув статусу нового кредитора у зобов`язанні.
Судом також встановлено, що позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору, зокрема направлялась письмова претензія відповідачу про погашення заборгованості, однак відповідач свої зобов`язання не виконала.
Щодо правильності здійснених позивачем нарахувань відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне.
Згідно розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що проценти відповідачу були нараховані позивачем правомірно та правильність здійснених нарахувань відповідачем не спростовано, а саме: за період користування кредитом у межах пільгового строку проценти нараховувалися за процентною ставкою 2,5% на день протягом передбаченого договором пільгового періоду; за період після закінчення пільгового строку проценти нараховувалися за процентною ставкою 3,5% на день протягом строку кредитування, визначеного умовами договору; загальний строк нарахування процентів відповідає строку кредитування, встановленому кредитним договором.
Таким чином, судом встановлено, що нарахування процентів здійснювалося в межах строку дії договору, без виходу за його межі. Відтак, сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 13 974,11 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Відповідач не надала суду відзиву, не спростувала правильність здійснених нарахувань, не подала контррозрахунку, а тому суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок як належний доказ.
Більш того, суд встановив, що після закінчення строку кредитування проценти відповідачу позивачем не нараховувалися.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії суд зазначає наступне.
Пунктом 1.5.1. кредитного договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту в сумі 950,00 грн.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.
Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю комісійну винагороду за надання кредиту.
Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04).
Відтак, позовна вимога позивача в частині стягнення комісії не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Між сторонами виникли грошові зобов`язання у розумінні ст. 509 ЦК України, за якими позичальник зобов`язаний повернути отримані грошові кошти (кредит), сплатити проценти, а кредитор має право вимагати належного виконання цих зобов`язань.
Частиною 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований, зокрема, в електронному документі.
Згідно зі ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у встановленому законом порядку, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Стаття 516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
У відповідності до ст. ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 9263295 від 04.11.2023 року не виконав повністю, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 17 807,11 грн, з яких: - 3833,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 13 974,11 грн заборгованість за відсотками.
Вимоги позивача в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно зі ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн і заявив до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, актом наданих послуг та детальним описом виконаних робіт.
Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити реальність, необхідність та розумність таких витрат з огляду на складність справи, обсяг виконаних робіт, час, витрачений адвокатом, ціну позову та значення справи для сторін.
Справу слід віднести до типових спорів про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту; матеріали справи не містять значного обсягу документів на дослідження, правове регулювання та судова практика є сталою. За цих обставин сума 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу є завищеною щодо іншої сторони спору.
Керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що обґрунтованим та таким, що відповідає складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг і значенню справи для сторін, є розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.
Оскільки позов задоволено частково, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає визначенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позов заявлено на суму 18 757,11 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 17 807,11 грн, що становить 94,94 % від ціни позову.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 2 848,20 грн.
Відтак із сплаченого позивачем судового збору 2 662,40 грн пропорційно до розміру задоволених вимог підлягає стягненню з відповідача 2 526,90 грн, решта судових витрат залишається за позивачем.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-268, 274-279, 280-283, 352-355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 9263295 від 04 листопада 2023 року у загальному розмірі 17 807 (сімнадцять тисяч вісімсот сім) грн 11 коп., яка складається з: 3 833,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 974,11 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати: на професійну правничу допомогу у розмірі 2 848 (дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн 20 коп. та зі сплати судового збору у розмірі 2 526 (дві тисячі п`ятсот двадцять шість) грн 90 коп.
Копію заочного рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено і в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом установлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», 79029, Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2026 року.

Суддя: