ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 р.	Справа № 520/29698/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІНГ-АВТО» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/29698/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІНГ-АВТО» 
до  Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті    
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІКІНГ - АВТО", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив: 
1) визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №084460 від 22 липня 2025 року, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» (Код ЄДРПОУ: 35659127), шляхом накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17.000,00 грн;
2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (Код ЄДРПОУ 39816845, 03150, місто Київ, вул. Антоновича, будинок 51) на користь ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» (Код ЄДРПОУ: 35659127) судові витрати понесені щодо розгляду справи в суді саме Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №084460 від 22 липня 2025 року, в розмірі 17.000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.06.2025р. відповідачем було видано направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №ОНР 002306 (далі за текстом - Направлення).
У тексті направлення згадані працівники суб"єкта владних повноважень - старші державні інспектори Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті: Коляда А.Ю., Пархоменко В.В., Педоренко С.О., Різник М.О., Філь С.О., Целогородцев А.В.
Предметом заходу державного нагляду (контролю) у межах спірних правовідносин згідно з направленням Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті від 13.06.2025р. №ОНР 002306 визначено перевірка автомобільних перевізників, резидентів/нерезидентів громадян, водіїв з приводу дотримання Закону України «Про автомобільний транспорт» на інших нормативно-правових актів у сфері автомобільного транспорту на адміністративній території Донецької, луганської, Харківської областей та міста Харкова.
Часові межі проведення означеного заходу державного нагляду (контролю) 16.06.2025р.-22.06.2025р.
19.06.2025р. у населеному пункті Різуненкове на підставі направлення на рейдову перевірку ОНР №002306 від 13.06.2025р., працівниками суб"єкта владних повноважень, зокрема і старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях - Целогородцевим А.В. було проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номер НОМЕР_1 (далі за текстом - Автомобіль), що використовується ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» у господарській діяльності.
Перевірку здійснено за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Різуненкове, вул. Нова, 5, у межах контролю за дотриманням вимог законодавства про регулярні міжобласні пасажирські перевезення за маршрутом «Богодухів - Полтава (Коломак - Полтава)».
У ході перевірки водієм працівникові суб"єкта владних повноважень було надано: страховий сертифікат №1 від 28.01.2025р., згідно з яким заявник у якості страхувальника уклав договір страхування відповідальності перевізника за шкоду, заподіяну пасажирам або багажу під час перевезення автомобільним транспортом відносно транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобілю марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номер НОМЕР_1 за громадянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 29.01.2025р. №01535-00281-25 відносно автомобілю марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номер НОМЕР_1 , із календарною датою наступного технічного контролю - 29.07.2025р.; посвідчення водія.
Доказів подання від імені заявника будь-яких інших документів під час рейдової перевірки матеріали справи не містять.
За результатами перевірки працівником суб`єкта владних повноважень - старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях - Целогородцевим А.В. було складено Акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт №ОАР063301 від 19.06.2025р. (далі за текстом - Акт №ОАР063301).
За змістом Акта №ОАР063301 часом перевірки є 15:10год. 19.06.2025р.
У тексті Акта №ОАР063301 викладені твердження суб"єкта владних повноважень про те, що водій ОСОБА_2 здійснював пасажирські перевезення за відсутності документів, визначених ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: витягу з дозволу; схеми маршруту; таблиці вартості проїзду; а також здійснював посадку та висадку пасажирів на зупинках регулярних перевезень, що, на думку інспекторів, порушує п.53 Правил №176, затверджених постановою КМУ від 18.02.1997 №176.
Заявник - ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» після перевірки звернувся до органу контролю із листом вих. №61 від 24.06.2025, у якому повідомив, що автомобіль не здійснював перевезення пасажирів, а згідно з розпорядженням керівника підприємства №01/06-25 від 18.06.2025 прямував із автопарку ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» до м. Полтави на станцію технічного обслуговування для проведення комп`ютерної діагностики та встановлення тахографа. У листі також зазначено, що три особи у салоні не були пасажирами регулярного маршруту та не сплачували вартість проїзду.
Позивач також звернувся із запитом №81 від 28.07.2025, в якому просив надати відеозаписи, зафіксовані портативним відеореєстратором інспектора. У відповідь надано посилання на відеофайли, що містять матеріали з нагрудних камер інспекторів Целогородцева А.В. та Пархоменка В.В.
Після отримання пояснень, орган державного контролю направив позивачу Повідомлення про розгляд справи №58251/40/24-25 від 01.07.2025р.
За результатами розгляду Акта №ОАР063301 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084460 від 22.07.2025р. у розмірі 17.000,00 грн.
Копію постанови направлено заявнику супровідним листом від 02.09.2025р. №64687/40/24-25, що підтверджується даними трекінгу Укрпошти: повідомлення №0601165217750, відправлення №0601172535929, долученими до відзиву.
Юридичною підставою прийняття постанови орган державного контролю визначив норми ст.39 та абз.3 ч.1 ст.60 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", а фактичною підставою - зазначені в Акті №ОАР063301 твердження інспекторів про надання ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» послуг з регулярних пасажирських перевезень без необхідних документів на момент перевірки.
Позивач не погодився з висновками інспекторів та у скарзі вих. №86 від 31.07.2025р. вказав на істотні порушення процедури перевірки, недотримання положень Порядку №1567, незаконне використання відеофіксації та помилкову ідентифікацію осіб у салоні як пасажирів. Крім того, позивач подав окрему скаргу на дії інспекторів, вих. №91 від 07.08.2025р., у якій наполягав на проведенні службового розслідування щодо Целогородцева А.В. та Пархоменка В.В.
Постанова начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях №084460 від 22.07.2025р. була оскаржена заявником у позасудовому (адміністративному) порядку до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки).
Рішенням Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) у формі листа від 11.08.2025р. №6947/3.3/15-25 адміністративна скарга заявника була відхилена.
До суду заявник подав копію письмових пояснень водія ОСОБА_2 на ім`я керівника ТОВ "Вікінг-авто" Худікяна Валерія Хачіковича, згідно з якими метою руху Автомобілю 19.06.2025р. (подія виїзду з гаражу о 13:40год.) через населений пункт - Краснокутськ до м.Полтави є прибуття о 16:00год. до м.Суми через м.Полтаву з метою проведення робіт на СТО (діагностика та встановлення тахографа). (т.1 а.с.39).
У відповіді на відзив заявник зазначає, що 19.06.2025р. автомобіль прямував з автопарку підприємства до м.Суми на СТО для проведення монтажних робіт із встановлення тахографа, що підтверджується складеною ФОП ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. - 2414414651, м.Суми, вул.Дубровського, 26) рахунком - фактурою від 29.06.2025р. №ЦГ-0000260.
Указаний письмовий документ заявником до матеріалів справи не поданий.
Доказів подання цього документу водієм під час рейдової перевірки або заявником до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях матеріали справи не містять.
За викладеним у відповіді на відзив твердженням заявника 19.06.2025р. маршрут руху Автомобіля мав такий вигляд: с.Козіївка - м.Полтава - м.Суми.
Суд зазначає, що згідно з відомостями інформаційного ресурсу - Google Maps найкоротший маршрут руху між указаними населеними пунктами складає близько 120км., не пролягає через м.Полтава, потребує часу близько 1год. 52хв.
При цьому, с.Козіївка Богодухівського району Харківської області розташовано між м.Полтава та м.Суми, а тому рух до м.Суми через м.Полтава потребує початкового руху у зворотньому (прямо протилежному напрямку) із подальшим рухом з м.Полтава до м.Суми за відсутності дороги прямого сполучення.
Згідно з відомостями інформаційного ресурсу - Google Maps відстань руху Автомобілю з с.Козіївка Богодухівського району Харківської області через населений пункт - Різуненкове та через місто Полтава та до суми складає близько 291км., потребує часу близько 4год. 49хв.
Відтак, виїзд Автомобіля з населеного пункту Козіївка о 13:40год. із подальшим рухом через населений пункт Різуненкове та через м.Полтаву до м.Суми не обумовлений дією підтверджених матеріалами справи розумних та доброчесних факторів звичайної поведінки сумлінного суб`єкта права та об"єктивно не здатний забезпечити прибуття автомобіля до м.Суми о 16:00год.
Оглянуті судом відеозаписи перебігу подій від 19.06.2025 року у межах спірних правовідносин засвідчують, що працівники суб`єкта владних повноважень (Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті) здійснювали слідування за автомобілем марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номер НОМЕР_1 . На відеозаписі інспектори зазначили, що даний автомобіль здійснює висадку пасажирів та належить ТОВ «ВІКІНГ-АВТО», після чого здійснили обгін Автомобілю та через певний час зупинили вказаний транспортний засіб.
Відповідаючи на запитання інспектора - «Це ви на Полтаву?», водій повідомив, що прямує на СТО. На запитання щодо висадки пасажирів водій відповів нерозбірливо («…ну махали люди…»). Інспектор поінформував водія про здійснення перевірки перевізника ТОВ «ВІКІНГ-АВТО» та зазначив, що в мережі Інтернет можливо придбати квитки за маршрутом Богодухів – Коломак – Полтава вартістю 203 грн.
Інспектор також повідомив, що у селищі Коломак автомобіль був зафіксований о 14:40 год. під час висадки пасажирів на зупинці. На це водій пояснив, що «просто довозив бабусю».
На додаткове запитання інспектора: «Ви на ремонт у Полтаву їдете?» — водій відповів: «Так».
Стосовно наявності пасажирів у салоні водій зазначив, що це «просто знайомі, сусіди».
На запит інспектора водій повідомив, що тахограф відсутній, сьогодні водій вихідний та лише транспортує автомобіль до м.Полтави «на 16:00 год. на СТО». Стосовно продажу квитків у мережі Інтернет водій зазначив, що йому про це нічого не відомо.
Інспектор повідомив водія про виклик поліції для відібрання пояснень у пасажирів, зокрема щодо вартості квитків, на що водій відповів, що він поспішає. На запитання щодо наявності договору на перевезення та свідоцтва водій повідомив, що «везе тільки авто». Під час перевірки також встановлено відсутність двох аптечок.
Під час огляду салону транспортного засобу працівниками відповідача було встановлено наявність чотирьох пасажирів, один з яких повідомив, що прямує до м. Полтава.
Стверджуючи про невідповідність закону рішення суб`єкта владних повноважень у формі постанови начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 22.07.2025р. №084460, заявник ініціював даний спір.
Позивач, вважаючи протиправною постанову №084460 від 22 липня 2025 року, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що постанова відповідача №084460 від 22 липня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, у сумі 17000 грн відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05 квітня 2001 року (далі по тексту – Закон №2344-III (у відповідній редакції)).
Статтею 6 Закону № 2344-III встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - рейдова перевірка) визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2025 р. № 141) (далі по тексту Порядок № 1567).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567, рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.
Пунктом 4 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до пунктів 14, 15, 20-22 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що право на проведення рейдових перевірок на автомобільному транспорті, зокрема, наявність у автомобільного перевізника визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, віднесено до повноважень посадових осіб відповідача.
Відповідно до статті 1 Закону України №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів транспортними засобами, автобусний маршрут загального користування - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями для посадки та висадки пасажирів, регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, розкладом руху та іншими обов`язковими документами.
Частина 1 ст.34 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ покладає на автомобільного перевізника обов`язок виконувати вимоги цього Закону та інших актів законодавства у сфері перевезення пасажирів, забезпечувати безпеку дорожнього руху, умови праці та відпочинку водіїв, а також забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Частини 1 і 2 ст.39 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ конкретизують, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, причому для регулярних пасажирських перевезень водій автобуса зобов`язаний мати при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду та інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт; регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень; зупинка - спеціально обладнаний пункт для очікування автобуса та посадки і висадки пасажирів.
Пунктами 13-14 Розділу ІІ Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. №176 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007р. №1184; далі за текстом - Правила №176) установлено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними.
Умови регулярних та регулярних спеціальних перевезень зазначаються у паспорті маршруту.
Регулярні перевезення організовують відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (організатори регулярних перевезень) згідно з програмами розвитку автомобільного транспорту на відповідній території з метою задоволення потреби населення у перевезеннях з урахуванням пропозицій громадян, підприємств, установ, організацій і автомобільних перевізників.
Згідно з п.п. 51-52 Правил №176 нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються юридичною або фізичною особою як разові перевезення пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення послуг з нерегулярних пасажирських перевезень та з внесенням автомобільним перевізником інформації про здійснення нерегулярних перевезень до Єдиного комплексу інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті.
До нерегулярних перевезень належать: туристично-екскурсійні; весільні та святкові; ритуальні; одноразові перевезення до місць відпочинку; інші перевезення, що не заборонені пунктом 55 цих Правил.
Згідно з п. 23-24 Розділу ІІ Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997р. № 176 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007р. №1184) місця зупинки автобуса, який здійснює перевезення у звичайному режимі руху на міському маршруті, встановлюються організатором перевезень з урахуванням вимог Правил дорожнього руху.
Місцями зупинки автобуса, який здійснює перевезення у режимі маршрутного таксі, визначаються кінцеві пункти маршруту. Посадка та висадка пасажирів з автобуса проводиться на їх вимогу у місцях зупинки громадського транспорту, а також в інших місцях з обов`язковим дотриманням Правил дорожнього руху.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що безпосередня відеофіксація посадовими особами відповідача у межах рейдової перевірки обставин руху транспортного засобу протягом певного проміжку часу є належним та допустимим засобом встановлення наявності чи відсутності ознак регулярних або нерегулярних пасажирських перевезень, оскільки дозволяє зафіксувати фактичну поведінку перевізника на маршруті та підтвердити дотримання або порушення вимог законодавства щодо режиму перевезень.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку №278 паспорт маршруту включає, зокрема, схему маршруту, копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів, графік режиму праці та відпочинку водіїв, таблицю вартості проїзду, відомості про зміни на маршруті, при цьому пункт 1.3 Порядку №278 прямо зобов`язує автомобільного перевізника забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Пункт 1.4 Порядку №278 встановлює, що схема маршруту та розклад руху пред`являються водієм під час здійснення перевезень пасажирів для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.
В аспекті застосування адміністративно-господарської відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ ключовим та юридично визначальним фактором є те, що міра юридичної відповідальності підлягає застосуванню саме за фізичну відсутність на момент проведення перевірки визначених статтею 39 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ документів.
Колегія суддів зазначає, що у даному конкретному випадку позивач не заперечує обставин знаходження під час проведення рейдової перевірки в салоні транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», д.н.з. НОМЕР_1 трьох громадян, які не є працівниками підприємства та не виконували жодних функціональних обов`язків, пов`язаних із господарською діяльністю позивача.
У даному конкретному випадку з огляду на зафіксовані на відеозаписі обставини руху через населені пункти Коломак та Різуненкове та зупинок для висадки пасажирів, а також обставини фактичною наявності сторонніх осіб у салоні транспортного засобу підтверджують подію та склад правопорушення, який за загальним змістом ч.1 ст.39 та ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є типовою ознакою надання послуги з перевезення пасажирів, що, у свою чергу, вимагає наявності визначених законом документів.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що ці особи перебували у салоні з підстав, прямо пов`язаних із виконанням підприємницької діяльності заявника або входили до складу родини водія, що могло б виключати кваліфікацію такої ситуації як перевезення пасажирів.
Судом встановлено, що позивач посилається на розпорядження керівника №01/06-25 від 18.06.2025, яким визначено мету поїздки як проведення технічного діагностування транспортного засобу до м.Суми, однак під час проведення рейдової перевірки водієм працівникам суб"єкта владних повноважень не було пред`явлено жодного документа, що підтверджував би таке службове завдання.
Так, відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій зобов`язаний мати при собі та пред`являти на вимогу інспектора документи, які підтверджують ціль поїздки та правомірність використання транспортного засобу. Непред`явлення водієм розпорядження чи будь-якого іншого документа усуває можливість у інспектора встановити відсутність ознак перевезення пасажирів.
Щодо доводів позивача про проведення візуального спостереження як заходу оперативно-розшукових дій поза межами повноважень; про безпідставну участь у перевірці старшого державного інспектора ОСОБА_4 ; про не повідомлення стосовно проведення відеофіксації, початок відеофіксації з моменту візуального спостереження за автомобілем, перерви у записі, невідповідність часових міток та зображень, фіксація обставин події за допомогою власних технічних засобів працівників державного органу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Згідно зі ст.3 Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності.
Частиною 8 ст.4 Закону України від 05.04.2007р. №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.
Відповідно до ст.6 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти.
Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Відповідно до ст.6 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.
Згідно з п.6 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки посадові особи мають право, зокрема: використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі; використовувати пристрої для копіювання, сканування інформації, що свідчить про правопорушення.
Так, Порядок застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 09.08.2022р. №590 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 14.09.2022р. за №№1053/38389; далі за текстом - Порядок №589) регулює застосування, зберігання, видачу, приймання (повернення) засобів фото- і відеофіксації, доступу до фото- і відеозаписів посадовими особами Укртрансбезпеки під час здійснення їхніх повноважень, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої за допомогою засобів фото- і відеофіксації.
Згідно з п.п.1 п. 3 Розділу І Порядку №589 застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Укртрансбезпеки здійснюється під час планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
За правилами п.5 Розділу ІІ Порядку №589 портативний відеореєстратор вмикається посадовою особою Укртрансбезпеки та повинен перебувати в режимі відеозйомки з аудіо супроводженням під час здійснення відповідних заходів, визначених пунктом 3 розділу I цього Порядку, крім випадків, пов`язаних з виникненням у посадової особи Укртрансбезпеки приватного становища (відвідування вбиральні, кімнати відпочинку, перерви для приймання їжі тощо).
Посадова особа Укртрансбезпеки зобов`язана вмикати портативний відеореєстратор під час:
1) рейдових перевірок (перевірок на дорозі): зупинення транспортного засобу, процесів виявлення та фіксування порушень, спілкування з фізичними особами;
2) планових, позапланових перевірок: під час спілкування з суб`єктами господарювання, визначеними Законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", "Про ліцензування видів господарської діяльності", та їхніми представниками; процесу вручення посвідчення (направлення); виявлення недоліків у процесі перевірки (на усну вимогу не надано запитуваної інформації); процесу вручення акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) та ознайомлення з ним; процесу вручення припису/розпорядження; процесу вручення протоколу про адміністративне правопорушення.
Судовим розглядом встановлено, що з 00:01 год. 16.06.2025р. працівниками суб"єкта владних повноважень (старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті: Колядою А.Ю., Пархоменком В.В., Педоренком С.О., Різником М.О., Філь С.О., Целогородцевим А.В.) було розпочато виконання службових завдань за посадою державної служби на підставі складеного Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 13.06.2025р. №ОНР 002306 (далі за текстом - Направлення).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з цього моменту кожен із перелічених вище працівників суб"єкта владних повноважень мав право застосовувати як службові, так і власні засоби технічної фіксації для документування усіх обставин фізичного переміщення (руху) транспортних засобів з метою виконання доведеного завдання державного нагляду (контролю).
Так, згідно зі ст.1 Закону України від 18.02.1992р. №2135-ХІІ "Про оперативно-розшукову діяльність" завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.
У розумінні ст.2 Закону України від 18.02.1992р. №2135-ХІІ "Про оперативно-розшукову діяльність" оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.
Наведені норми законодавства прямо передбачають право посадових осіб Укртрансбезпеки застосовувати засоби фото- і відеофіксації під час здійснення планових, позапланових та рейдових перевірок, у тому числі із моменту їх початку відповідно до доведеного службового завдання. Порядок №589 встановлює обов`язок інспектора вмикати портативний відеореєстратор у визначені законодавством моменти та вести відеозйомку у відкритий спосіб, без будь-яких вимог щодо прихованості чи таємності такого процесу.
Фізичне розміщення такого пристрою на форменому одязі інспектора або в його безпосередньому доступі, так само як і здійснення відеофіксації у службовому автомобілі, об`єктивно свідчить про відкритий характер зйомки.
З урахуванням вищенаведеного ,колегія суддів вважає, що відеофіксація дій інспекторів у службовому автомобілі та під час виконання завдання державного контролю є відкритою, здійснюється у передбачений законом спосіб, не має ознак негласності та не порушує прав позивача.
Щодо доводів позивача про відсутність факту перевезення пасажирі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" квиток - проїзний документ встановленої форми, що містить обов`язкові реквізити та відомості, який надає пасажиру право на одержання транспортних послуг; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.
Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що учасник суспільних відносин, котрий набув правового статусу суб`єкта господарювання та із використанням призначеного для перевезення пасажирів та застрахованого транспортного засобу здійснює фактичну діяльність, аналогічну до регулярних пасажирських перевезень без документів про затвердження відповідного маршруту або без подання таких документів працівникам Державної служби України з безпеки на транспорті у межах рейдової перевірки підлягає притягненню до відповідальності саме на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" безвідносно до наявності чи відсутності у громадян, котрі знаходяться у салоні транспортного засобу та реально отримують послугу з перевезення квитків або інших доказів оплатності перевезення, оскільки у межах нелегальної господарської діяльності існування чи відсутність таких документів не можуть бути кваліфіковані у якості визначальних юридично значимих факторів.
Щодо доводів позивача про порушення порядку проведення рейдових перевірок у спосіб пред"явлення направлення на проведення перевірки лише на 30 хвилині контрольного заходу та про безпідставну участь у перевірці старшого державного інспектора Пархоменка О.В. колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п.13 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2.
Колегія суддів зазначає, що на підставі складеного Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 13.06.2025р. №ОНР 002306 захід державного нагляду (контролю) у формі рейдової перевірки міг здійснюватись одночасно усіма згаданими у направленні працівниками (а саме: старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті: Колядою А.Ю., Пархоменком В.В., Педоренком С.О., Різником М.О., Філь С.О., Целогородцевим А.В.).
Оформлення акту перевірки лише одним із цих працівників не означає, що інші працівники не брали участі у заході державного нагляду (контролю) і не є порушенням закону.
Крім того, у даному випадку сам факт того, що направлення на рейдову перевірку було пред`явлено не в момент першого звернення до водія, а дещо пізніше, не спричинив жодних самостійних істотних юридичних наслідків.
Судом встановлено, що рейдова перевірка проводилася в присутності водія транспортного засобу, водій транспортного засобу був ознайомлений зі складеним Актом та не був позбавлений можливості письмово висловити свої зауваження щодо порушення процедури проведення рейдових перевірок, у разі якщо такі порушення мали місце. Будь-яких зауважень чи письмових пояснень водієм транспортного засобу з цього приводу надано не було, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про порушення посадовими особами відповідача процедури проведення рейдових перевірок.
Враховуючи те, що відповідач жодним чином не спростовує твердження позивача щодо непред`явлення державним інспектором Укртрансбезпеки належного йому службового посвідчення та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) до її початку, а лише на 30 хвилині контрольного заходу, суд погоджується з висновками позивача щодо допущення посадовою особою відповідача окремих процедурних порушень при проведенні перевірки.
Однак, суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача про те, що наявність таких процедурних порушень є підставою для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу, та зазначає, що порушення процедури перевірки чи прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури перевірки чи прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
З приводу доводу позивача про вчинення психологічного тиску на водія у спосіб виклику працівників патрульної поліції та про замовний характер заходу державного нагляду (контролю) колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з ст.6 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII) передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Статтею 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII) визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
З аналізу наведених вище норм вбачається, що з огляду на суть та спрямованість публічної поліцейської служби виклик поліцейського будь-якою особою до місця події за жодних обставин та умов не може бути кваліфікований у якості тиску чи примусу, адже фізична наявність поліцейського є гарантією забезпечення законності та правопорядку.
Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України від 05.04.2001р. №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000, 00 гривень оскаржуваною постановою №084460 від 22 липня 2025 року.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІНГ-АВТО» залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/29698/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 04.03.2026 року