КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 381/7529/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6630/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Анапріюк С.П.,-

встановив:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2025 року у відкритті провадження за вказаною позовною заявою відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 29 грудня 2025 року скасувати та направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються публічно-правового спору між громадянином та суб`єктом владних повноважень, а тому такий спір не може бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.
Висновки суду не відповідають вимогам закону та матеріалам справи.
Вбачається, щоОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини.
Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та має право на отримання допомоги, як одинокий батько. Рідна мати сина померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
30 жовтня 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою щодо оформлення та виплати матеріальної допомоги на неповнолітню дитину, як одинокому батьку. Станом на момент звернення до суду із позовом відповідь на вказану заяву не отримано.
Враховуючи, що відповідачем не оформлено позивачу виплату матеріальної допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
За ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що він звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою щодо оформлення та виплати матеріальної допомоги на неповнолітню дитину, як одинокому батьку. Станом на момент звернення до суду із позовом відповідь на вказану заяву не отримано.
Враховуючи, що відповідачем не оформлено позивачу виплату матеріальної допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про встановлення факту одноосібного виховання та утримання дитини.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору в даній справі є встановлення факту одноосібного виховання та утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його рідним батьком-одинаком ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не оскаржував дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, не просив визнати їх незаконними чи зобов`язати відповідача вчинити певні дії щодо розгляду раніше поданої заяви про оформлення та виплату матеріальної допомоги на неповнолітню дитину, як одинокому батьку.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з метою реалізації свого права на отримання соціальної фінансової допомоги як батька-одинака, а не з метою оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у порядку адміністративного судочинства не розглядаються справи про встановлення певних юридичних фактів. 
Так, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільно процессуального кодексу України.
Враховуючи зміст спірних правовідносин, заявлені позовні вимоги та їх взаємозв`язок, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. 
Заявлені вимоги  ОСОБА_1 не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, а повинні вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 29 грудня 2025 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2025 року скасувати.
Справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 03 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко