Провадження номер 2/741/472/26
Єдиний унікальний номер 741/2196/25

РІШЕННЯ
іменем України

17 лютого 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого – судді Крупини А.О., 
з участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 

УСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем 13 грудня 2018 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач має трьох неповнолітніх дітей від інших чоловіків, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Позивач просить розірвати їх шлюб з відповідачем, адже подружнє життя не склалося, шлюб фактично припинено, жодного зв`язку сторони не підтримують. Позивач та відповідач мають різні погляди на шлюб та сім`ю, тому примирення між ними неможливе. Позивач з відповідачем спільного господарства не ведуть, майнових спорів не мають. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Позивач уважає, що шлюб зберегти неможливо, просить шлюб розірвати та не надавати строк для примирення.
Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 31 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи по суті.
У судове засідання позивач не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання в Україні, однак відправлення повернуто до суду із зазначенням причини повернення: «Адресат відсутній», про причини неявки до суду відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав.
Суд не постановляє заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відсутня згода позивача на заочний розгляд справи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ураховуючи ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення за відсутності відповідача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином Республіки Ірак, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у с. Малодолинське міста Чорноморськ Одеської області, Україна, громадянка України, 13 грудня 2018 року зареєстрували шлюб, місце державної реєстрації шлюбу: Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2724 від 13 грудня 2018 року, що підтверджується дублікатом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 8). Судом встановлено, що від шлюбу у сторін спільних дітей немає.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України.
Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно з п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців.
У ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності – правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання – правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Отже, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України.
У рекомендаціях Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом – це норми ст. ст. 27, 28 ЦПК України в новій редакції 2017 року.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, на час розірвання шлюбу вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та її фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки від 19.09.2025 № 7409-7501879867 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а. с. 12). 
Отже, розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Судом встановлено, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, майнових спорів не мають, зв`язок між позивачем та відповідачем обірвано.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можна зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз – шлюб, не може мати місце, бажання та право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя неможливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих відносинах. 
Як зазначає позивач у своєму позові, їх подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюб зберегти неможливо. Відповідачем не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування цих доводів позивача. Позивач зазначає, що примирення між сторонами не буде, просить розірвати шлюб, оскільки перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем уважає неможливим. Отже, суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. 
Суд не надає сторонам строк на примирення, оскільки жодна зі сторін не клопотала перед судом про це. 
Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Керуючись ст. ст. 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 141, 142, 211, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити. 
Розірвати шлюб, зареєстрований 13 грудня 2018 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Республіки Ірак, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, про що було зроблено відповідний актовий запис № 2724.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Ірак, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . 
Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2026 року. 

Суддя Анатолій КРУПИНА