ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/16/26 Справа № 933/514/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попович І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника — адвоката Шурхна К.А., подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 гривень (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, а на підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП остаточно визначено строк позбавлення права керування транспортними засобами тривалістю три роки дев`ять місяців, без оплатного вилучення транспортного засобу, 
в с т а н о в и л а :
постановою Олександрівського районного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, з тих підстав, що, як зазначено у постанові суду першої інстанції та протоколі про адміністративне правопорушення, 20 липня 2024 року о 21 годині 11 хвилин ОСОБА_1 у с. Очеретине по вул. Н. Курченко керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме — зіниці очей не реагували на світло, та, за версією працівників поліції, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Саме за цими обставинами уповноваженою посадовою особою було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 821228 від 20 липня 2024 року, а суд першої інстанції, поклавши в основу своїх висновків зазначений протокол, рапорт працівника поліції, довідку про попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також долучений до матеріалів справи відеозапис, дійшов висновку про доведеність вини останнього у повторному протягом року вчиненні порушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. 
Як убачається з матеріалів справи, постановою суду першої інстанції на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, а на підставі частини третьої статті 30 КУпАП остаточно визначено строк позбавлення права керування транспортними засобами тривалістю три роки дев`ять місяців, без оплатного вилучення транспортного засобу. При цьому місцевий суд виходив із того, що раніше, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 березня 2024 року, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду від 04 червня 2024 року, ОСОБА_1 вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому нове інкриміноване йому діяння суд кваліфікував за ч. 2 ст. 130 КУпАП як повторне протягом року. 
Не погоджуючись із зазначеною постановою, захисник — адвокат Шурхно К.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року скасувати, а провадження у справі закрити. Разом із апеляційною скаргою захисником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому зазначено, що оскаржувану постанову ОСОБА_1 фактично отримав лише 14 жовтня 2024 року, що, за доводами апеляційної скарги, підтверджується відповідною розпискою про її отримання, яка міститься в матеріалах справи. Захисник вказує, що до моменту отримання копії повного тексту постанови ОСОБА_1 був позбавлений можливості належним чином сформулювати мотивовані доводи апеляційного оскарження, оскільки не мав у розпорядженні повного тексту судового рішення із викладенням тих мотивів, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про його винуватість. У зв`язку із цим захисник просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на апеляційне оскарження. 
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що таке клопотання підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів із дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом або посадовою особою, правомочними розглядати скаргу.
Як убачається з матеріалів, постанова суду першої інстанції ухвалена 04 вересня 2024 року, тоді як в апеляційній скарзі прямо зазначено, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 14 жовтня 2024 року, після чого звернувся із апеляційною скаргою. За таких обставин апеляційний суд виходить із того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути позбавлена права на апеляційний перегляд судового рішення лише з формальних підстав, якщо строк на оскарження був пропущений через несвоєчасне отримання повного тексту постанови, а подана скарга свідчить про намір особи реалізувати своє право на судовий захист одразу після фактичного ознайомлення зі змістом рішення. З урахуванням наведеного, причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати поважними, а строк — поновити. 
В апеляційній скарзі захисник, діючи в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, посилаючись на істотні порушення закону, допущені при складанні протоколу, збиранні та оцінці доказів, а також на відсутність належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Із змісту апеляційної скарги убачається, що сторона захисту не заперечує лише сам факт складання протоколу, однак категорично не погоджується ані з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_1 , ані з тими фактичними висновками, яких дійшов місцевий суд, вважаючи їх такими, що не ґрунтуються на належних, допустимих, достатніх та взаємоузгоджених доказах. 
Зокрема, в апеляційній скарзі детально зазначено, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним, фактично вийшов за межі викладеної у протоколі фабули, змінивши її зміст у спосіб, який, на переконання захисту, є неприпустимим. Так, захисник вказує, що у протоколі йдеться про нібито перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, тоді як у постанові суду першої інстанції ці обставини та сам зміст обвинувачення були викладені у спосіб, який, на думку захисту, не відповідає принципам безсторонності суду, змагальності сторін та праву особи знати, у вчиненні якого саме діяння її обвинувачують. Із цих підстав сторона захисту посилається на практику Європейського суду з прав людини та наголошує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу правопорушення, викладену у протоколі, або фактично перебирати на себе функцію сторони обвинувачення, підміняючи собою орган, який склав протокол. 
Окремим і самостійним доводом апеляційної скарги є твердження про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у розумінні статті 130 КУпАП. На обґрунтування цього доводу захисник зазначає, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що саме ОСОБА_1 безпосередньо керував автомобілем Volkswagen Passat у момент, який є юридично значимим для кваліфікації дій за ст. 130 КУпАП. Як убачається з апеляційної скарги, захист звертає увагу на те, що на долученому до матеріалів відеозаписі зафіксовано вже не момент керування транспортним засобом, а подальше спілкування працівників поліції із групою військовослужбовців та чоловіком у цивільному одязі, тобто відеозапис не містить чіткої, безперервної та безпосередньої фіксації того, що саме ОСОБА_1 виконував функції водія транспортного засобу. Крім того, захисник вказує, що сам по собі факт перебування особи біля транспортного засобу або її подальше спілкування з працівниками поліції без належної фіксації факту руху автомобіля під її керуванням не може автоматично свідчити про доведеність керування у розумінні диспозиції частини першої статті 130 КУпАП. 
У цьому ж контексті захисник посилається на те, що у матеріалах справи фактично наявні лише відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, однак цього, на думку сторони захисту, недостатньо для висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки відповідальність за таку відмову може наставати лише щодо особи, яка саме керує транспортним засобом. Захисник наголошує, що за відсутності належного доказування елементу керування неможливо вважати доведеним і склад адміністративного правопорушення в цілому. З цих підстав в апеляційній скарзі прямо зазначено, що відсутність належних доказів керування виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. 
Також в апеляційній скарзі докладно наведені доводи про те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом у передбаченому законом порядку, хоча така вимога прямо випливає зі змісту частини першої статті 266 КУпАП у випадку, коли в працівника поліції дійсно наявні законні підстави вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння. На переконання сторони захисту, невиконання працівниками поліції цього процесуального обов`язку свідчить або про відсутність у них достатніх підстав вважати ОСОБА_1 особою, яка перебуває у стані сп`яніння, або про істотне порушення процедури документування події, що ставить під сумнів усі подальші процесуальні дії. Більше того, захисник звертає увагу на те, що якщо особа, яку поліція вважає водієм із ознаками сп`яніння, не була фактично відсторонена від керування, це суперечить самій логіці правового регулювання та підриває достовірність висновків щодо наявності законних підстав для направлення її на огляд. 
Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що відмова ОСОБА_1 від негайного проходження огляду не була безумовною та нічим не вмотивованою, оскільки, як стверджує захист, він просив дочекатися адвоката для отримання правової допомоги та фактично наполягав на реалізації свого права, гарантованого статтею 268 КУпАП. На думку захисника, така поведінка не може автоматично тлумачитися як наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки прохання особи про надання їй правової допомоги перед прийняттям рішення щодо подальших дій саме по собі не є підтвердженням перебування у стані сп`яніння і не повинно розцінюватися проти неї. У зв`язку з цим сторона захисту наголошує, що очікування адвоката було обумовлене саме бажанням реалізувати право на захист, а не уникнути проходження огляду як такого. 
Ще одним доводом апеляційної скарги є твердження про порушення права ОСОБА_1 на захист при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Захисник зазначає, що працівниками поліції фактично було проігноровано заявлене ОСОБА_1 клопотання про надання можливості скористатися правовою допомогою, а його права, передбачені статтею 268 КУпАП, були роз`яснені формально або в такий момент, коли ефективна реалізація цих прав уже була ускладнена чи фактично неможлива. В апеляційній скарзі також звертається увага на те, що пояснення у протоколі вносилися після консультації ОСОБА_1 з адвокатом у телефонному режимі, однак сам захист вважає, що це не усуває попередньо допущених процесуальних порушень і не свідчить про повноцінне забезпечення права особи на професійну правничу допомогу на відповідній стадії провадження. На переконання сторони захисту, порушення права на захист при документуванні події є істотним, оскільки такі порушення безпосередньо впливають на допустимість та переконливість доказів, які були покладені в основу висновку про винуватість особи. 
Таким чином, за змістом апеляційної скарги, сторона захисту вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на неповному з`ясуванні всіх обставин, неправильній оцінці наявних доказів і не враховують тих істотних порушень процесуального порядку, які, на думку захисту, були допущені як на стадії складання протоколу, так і при розгляді справи місцевим судом. У зв`язку із цим захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисник — адвокат Шурхно К.А., про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, однак у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право брати участь у розгляді справи, однак її неявка не є безумовною підставою для відкладення розгляду, якщо така особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду та від неї не надійшло клопотання про його відкладення.
З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги необхідність забезпечення розгляду справи у розумні строки, що узгоджується із завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими ст. 245 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника.
06 грудня 2024 року в результаті ракетної атаки країни-агресора російської федерації знищено будівлю Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг, яка була розташована за адресою: пр-т Героїв-підпільників, 31, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Відповідно до акта про втрату матеріалів провадження встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення (ЄУН № 933/514/24, провадження № 33/803/2751/24) за апеляційною скаргою захисника — адвоката Шурхно К.А., поданою в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП втрачено внаслідок ракетного удару.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2026 року частково відновлено матеріали втраченого провадження.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також забезпечення виконання винесеної постанови, виявлення причин і умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням і виховання громадян у дусі додержання законів України.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна конкретна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Такий обов`язок покладається як на суд першої інстанції, так і на суд апеляційної інстанції при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа), розглядаючи справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Водночас таке внутрішнє переконання не може бути довільним, а має базуватися виключно на належних і допустимих доказах, отриманих у спосіб, передбачений законом.
Дослідивши наявні матеріали адміністративної справи, надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 821228 від 20.07.2024 року, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначений протокол містить лише виклад обставин події у формулюванні працівника поліції, який його склав, тобто відображає позицію сторони обвинувачення, однак сам по собі, без підтвердження іншими належними, допустимими, достатніми та взаємоузгодженими доказами, не може вважатися беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Разом з тим, апеляційний суд позбавлений об`єктивної можливості перевірити всі ті докази, на які послався суд першої інстанції як на підставу для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , а також доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, оскільки у відновлених матеріалах справи відсутній один із ключових доказів — відеозапис із нагрудної камери працівників поліції, який, відповідно до матеріалів справи, долучався до протоколу про адміністративне правопорушення та був досліджений судом першої інстанції.
Як убачається зі змісту постанови місцевого суду, саме на підставі перегляду відеозапису суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження медичного огляду. Водночас відсутність такого відеозапису у матеріалах справи, які наявні у розпорядженні апеляційного суду, унеможливлює перевірку цих висновків.
Апеляційним судом було вжито всіх передбачених законом заходів для відновлення втрачених матеріалів адміністративної справи, однак повне відновлення таких матеріалів, зокрема у частині технічного носія інформації (відеозапису), виявилося неможливим. За таких обставин відсутня об`єктивна можливість дослідження доказів у їх сукупності та перевірки доводів апеляційної скарги шляхом безпосереднього дослідження тих доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність конкретної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані, відповідно до вказаної норми, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експертів, речовими доказами, показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
У справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, відеофіксація є одним із ключових доказів, за допомогою якого встановлюються обставини зупинки транспортного засобу, поведінка водія, наявність чи відсутність ознак сп`яніння, факт пропозиції пройти огляд, дотримання процедури його проведення та факт відмови від такого огляду.
Зокрема, частиною другою ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому під час проведення огляду поліцейський зобов`язаний застосовувати технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості їх застосування — огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису, у свою чергу, обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, закон прямо визначає відеозапис як обов`язковий та суттєвий елемент доказової бази у справах даної категорії, оскільки саме він забезпечує можливість об`єктивної перевірки дій працівників поліції та особи, яка притягається до відповідальності.
У даному випадку відсутність відеозапису, який, як убачається з матеріалів справи, існував та був досліджений судом першої інстанції, унеможливлює перевірку ключових обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема факту керування транспортним засобом, наявності ознак сп`яніння, дотримання процедури направлення на медичний огляд та факту відмови від його проходження.
Інші докази, які містяться у відновленому провадженні, зокрема сам протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, не є достатніми для висновку про доведеність вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, оскільки відображають лише позицію сторони обвинувачення та не підтверджені незалежними та об`єктивними джерелами доказів.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий суд, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), апеляційний суд виходить з того, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, які за своїм характером є «кримінальними» у розумінні Конвенції, повинно відповідати принципам змагальності сторін, рівності сторін та забезпечення реальної можливості сторони захисту ефективно заперечувати доводи сторони обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно на припущеннях або неперевірених твердженнях, а суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення, самостійно усуваючи недоліки доказової бази.
У даному випадку відсутність ключового доказу — відеозапису — позбавляє апеляційний суд можливості перевірити як доводи сторони обвинувачення, так і аргументи сторони захисту, що створює обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, означає, що сукупність доказів має бути настільки переконливою, чіткою та узгодженою між собою, щоб не залишати місця для розумного сумніву щодо винуватості особи. Натомість наявність хоча б одного такого сумніву є підставою для висновку про недоведеність вини.
Відповідно до принципу презумпції невинуватості, який закріплений як у національному законодавстві, так і у практиці ЄСПЛ, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Крім того, відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом, що передбачає обов`язок органу, який розглядає справу, діяти виключно в межах і спосіб, визначені законом, та покладати в основу своїх висновків лише належні та допустимі докази.
Згідно з положеннями частин 7, 8 ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений її доводами у разі, якщо це необхідно для поліпшення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, з урахуванням відсутності можливості дослідження всіх доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу висновку про винуватість ОСОБА_1 , а також з огляду на наявність обґрунтованих сумнівів щодо доведеності його вини, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, що виключає наявність у його діях складу зазначеного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що у зв`язку з неможливістю дослідження всіх доказів, відсутністю ключового доказу — відеозапису, а також недоведеністю вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі — закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
клопотання захисника — адвоката Шурхна К.А., подане в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Олександрівського районного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року — задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної постанови.
Апеляційну скаргу захисника — адвоката Шурхна К.А., подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Олександрівського районного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА