ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 березня 2026 року	Справа №160/33332/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Військової частини НОМЕР_1 , 2- Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1- Військової частини НОМЕР_1 , 2- Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 з 09.03.2022 по 31.12.2022, та з 01.01.2023 по 19.05.2023 р. перерахунку грошового забезпечення виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році у місячному розмірі: з 01 січня - 2684 грн., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.07.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги на оздоровлення;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати (перерахувати) та виплатити ОСОБА_1 з 09 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, компенсацію за невикористану відпустку, додаткову відпустку як учаснику бойових дій, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік, який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у розмірі 2481 та за період із 01.01.2023 по 19.05.2023 рік, який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 2684 грн.;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані ним дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої абзацом сьомим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. 00 коп. в розрахунку на місяць за період перебування у розпорядженні командира з урахуванням виплачених сум; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену абзацом сьомим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. 00 коп. в розрахунку на місяць за період перебування у розпорядженні командира з урахуванням виплачених сум; 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно за період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України по день виключення зі списків особового складу військової частини, в тому числі під час переведення із Військової частини НОМЕР_1 ; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову НОМЕР_3 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно за період проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України по день виключення зі списків особового складу військової частини, в тому числі під час переведення із Військової частини НОМЕР_1 ; 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09.03.2022 по день фактичної виплати;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Військову НОМЕР_3 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09.03.2022 по день фактичної виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та була відновлена дія п. 4 постанови КМУ №704 у первісній редакції. Відповідачем-1 протиправно, починаючи з 09.03.2022 по 31.12.2022, та з 01.01.2023 по 19.05.2023 розраховано і виплачено грошове забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги на оздоровлення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року. Крім того, позивач також вказує, що відповідачами не було перераховано компенсацію за невикористані ним дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, не нараховано додаткову винагороду, передбачену абзацом сьомим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. 00 коп. в розрахунку на місяць за період перебування у розпорядженні командира, грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 року відкрито провадження у справі №160/33332/25, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
02.12.2025 від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.
На момент подачі позову Кабінетом Міністрів України вже внесено відповідні зміни в Постанову №704, а саме пункт 4 Постанови №704 викладений у редакції Постанови КМУ №481 від 20.05.2023 – установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Вищезазначене вибіркове застосування норм права та прийняття судових рішень, які суперечать вимогам Конституції, КАС України, діючої Постанови №704 та інших нормативно-правових документів нівелює не лише основоположні та фундаментальні принципи права, а й взагалі механізм нарахування та встановлення відповідних посадових окладів у Збройних Силах України.
Кабінет Міністрів України не вважав за необхідне, вносити відповідні зміни (для синхронізації (уніфікації) оскаржуваних норм Постанови №704 з вимогами що викладені у Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 в нову редакцію Постанови №704, у період з 2019 по 2023 роки.
Таким чином, підстави для висновку, про наявність у відповідача підстав застосовувати при визначенні складових грошового забезпечення п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року відсутні.
Щодо розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення. 
Згідно п.6 наказу Міністерства Оборони України від 31.01.2022 №30 «Про бюджетну політику Міністерства Оборони України на 2022 рік» вказано, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям, які отримують грошове забезпечення, в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.
Цей вид допомоги не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення.
Позивач правом на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2023 році не скористався, що підтверджується Витягом із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 за №239, таким чином її не було нараховано та виплачено, таким чином матеріальна-допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022, 2023 роки перерахунку не підлягає.
Щодо вимог невключення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення при обчислені компенсації за невикористану відпустку.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З огляду на зміст пункту 1 постанови КМУ №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.
Відповідач звертає увагу на той факт, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168.
Враховуючи вищевикладене, додаткова винагорода військовослужбовцям, передбачена постановою КМУ №168, яка нараховується в період дії воєнного стану не є складовою частиною грошового забезпечення, а тому у відповідача відсутні підстави для її включення до складу грошового забезпечення з якого нараховувалась та виплачувалась компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Позивачем у стройову частину, станом на момент видання наказів про виплату військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди починаючи з травня 2022, не пред`являвся документ, що є однією з підстав для нарахування додаткової винагороди у розмірі 20100 грн. - довідку про перебування на стаціонарному лікуванні.
Таким чином станом на момент підготовки і видання наказів про виплату військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди починаючи з травня 2022, посадові особи стройової частини відповідача не мали належних і допустимих документів про те, що у спірний період позивач перебуває на стаціонарному лікуванні, яке обумовлено пораненням позивача, пов`язаним із захистом Батьківщини.
02.10.2025 відповідачем було отримано заяву позивача про виплату неотриманого грошового забезпечення при звільненні та отримання інформації від 22.09.2025, наразі перебуває на розгляді, відповідь буде надана після належного опрацювання наданих документів. Отже, виходячи із вищевикладеного, можна дійти висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, оскільки звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 про нарахування додаткової грошової винагороди, передбаченою Постановою КМУ №168, наразі, перебуває на розгляді і після опрацювання наданих документів, позивачу буде надана вмотивована відповідь.
За пунктом 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі – Порядок №178) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби;
загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Оскільки позивач не звертався до відповідача із рапортом щодо виплати компенсації вартості за неотримане речове майно, відповідно відповідач не відмовляв йому.
Військовою частиною НОМЕР_1 було також подано клопотання про залишення позову без розгляду з підстав порушення позивачем строку звернення до суду.
При вирішення вказаного клопотання суд виходить з наступного.
Предметом спору є нарахування і виплата грошового забезпечення за період з 09.03.2022 по 19.05.2023 та інших грошових виплат.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.
Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2. ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей1,12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
З огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Відтак, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Пунктом 3 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затв. наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260) визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
У відповідності до підпунктом 11.1 та 11.2 пункту 11 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністра оборони України від 22.05.2017 р. № 280 (далі - Правила №280 в редакції наказу Міністра оборони України від 22.04.2021 р. №104) грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні. у таких випадках, зокрема, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби), в якому, зокрема, зазначається інформація про виплачені військовослужбовцю за час проходження служби основні та додаткові види грошового забезпечення, виплачену грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, суми виплаченої одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби та інші види грошового забезпечення, не передбачені формою грошового атестата.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, ознайомлення із нарахованими та виплаченими сумами при звільненні відбувається шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, в якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні/виключенні зі списків особового складу частини)
Відповідачем-1 не надано доказів видачі позивачу грошового атестату, ознайомлення позивача з нарахованими сумами.
Позивач звернувся до відповідачів із заявами про нарахування і виплату грошового забезпечення і інших виплат 22.09.2025, проте відповіді на них не отримав і звернувся з позовною заявою до суду через систему «Електронний суд» 20.11.2025, тобто в межах трьох місяців.
Позивач про порушення своїх прав дізнався 02.12.2025 з довідки відповідача-1 про застосування прожиткового мінімуму при нарахуванні грошового забезпечення.
Суд також вважає можливим врахувати правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 29.11.2024 у справі №120/359/24, в якій зазначено: «На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне сформувати наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:
Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:
1.Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.
2.Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.
3.Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.
4.Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.
5.Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.»
Враховуючи встановлені обставини, з метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя та враховуючи висновки Верховного Суду у наведених вище постановах, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача у тексті позовної заяви щодо пропуску строку на подання позовної заяви, у зв`язку з чим клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.
ОСОБА_1 04.12.2025 подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги.
05.12.2025 від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 26.11.2025 витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №239 від 29.11.2025.
Відповідачем-1 також повідомлено стосовно довідки про неотримані предмети речового майна наступне.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. №178 («Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно»), пункт 3; «грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби;» пункт 4; «грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі…».
ОСОБА_1 був переведений з Військової частини НОМЕР_1 до Військової частини НОМЕР_2 . До зазначеної військової частини було надано необхідний пакет документів (в тому числі і речовий атестат). Відповідно до вище зазначеної Постанови грошова компенсація вартості за неотримане речове майно нараховується та виплачується військовослужбовцям частини. Враховуючи факт того, що ОСОБА_1 станом на момент прийняття ухвали суду 26.11.2025 не є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , немає підстав для надання довідки про вартість речового майна, належного до видачі та проведення розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно.
12.12.2025 надійшов відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_2 .
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач-2 вказує, зокрема, наступне.
Щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягають видачі.
Згідно наказу Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» (із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства оборони України №197 від 3.03.2017 року; № 95 від 03.03.2018 року; №306 від 10.06.2019 року; №413 від 12.11.2020 року; №174 від 24.06.2021 року; №19 від 11.01.2023 року; №654 від 01.10.2024 року та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за №768/28898 Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період.
Мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.
Особи офіцерського, сержантського та старшинського складу за контрактом речовим майном забезпечуються за відповідними нормами забезпечення. Право на отримання речового майна мають: У разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються. (абзац пункту 29 розділу V в редакції наказу Міністерства оборони № 19 від 11.01.2023) На майно, яке вибуває зі звільненими, виписується атестат. Предмети речового майна переходять у їх власність.
Мобілізованим військовослужбовцям грошова компенсація замість речового майна не виплачується, їм залишаються тільки предмети речового майна які їм було вже видано.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини №293 від 05.11.2024 року, солдат ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Також на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 виплачено грошову винагороду в розмірі 30 000(тридцяти тисяч) гривень пропорційно дням служби з 01 листопада по 04 листопада 2024 року.
Жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168.
Додаткова винагорода військовослужбовцям, передбачена постановою КМУ №168, яка нараховується в період дії воєнного стану не є складовою частиною грошового забезпечення, а тому у відповідача відсутні підстави для її включення до складу грошового забезпечення з якого нараховувалась та виплачувалась компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 продовжено процесуальний строк розгляду справи на 30 днів.
Ухвалою суду від 27.02.2026 продовжено строк розгляду адміністративної справи №160/33332/25 на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 – позивач, в період з 09.03.2022 по 29.11.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2023 №239, солдата ОСОБА_1 , колишнього стрільця-номера обслуги парашутно-десантного взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 жовтня 2023 року №527-РС на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони Військової частини НОМЕР_2 , наказано вважати таким, що справи та посаду здав 29 листопада 2023 року.
З 29 листопада 2023 року виключено із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження служби до АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.11.2023 №345, солдат ОСОБА_1 вважається таким, що з 30 листопада 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.11.2024 року, солдата ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони НОМЕР_4 окремого зенітного ракетного дивізіону, звільнено у запас наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 71-РС від 27 жовтня 2024 року за підпунктом «б» (за станом здоров`я за наявності інвалідності, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказано вважати таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 05 листопада 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач вказує, що за час проходження ним військової служби грошове забезпечення нараховувалось і виплачувалось військовими частинами у розмірах менших від встановлених, деякі із складових грошового забезпечення не були нараховані і виплачені.
22.09.2025 позивач звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_2 і Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив: нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену абзацом сьомим пункту 1-1 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20100 грн. 00 коп. в розрахунку на місяць за період перебування у розпорядженні командира, з урахуванням виплачених сум;
здійснити перерахунок та виплату (доплату) розміру посадового окладу, окладу за військовими званнями та відсоткової ставки за вислугу років, премії, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення та ін. складові, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 16 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року;
нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно за період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України по день виключення зі списків особового складу військової частини ( з наступного дня після виключення позивача зі списків особового складу військової частини до дня, що передує дню фактичного розрахунку);
нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів та середнє грошове забезпечення у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за рішенням Третього апеляційного адміністративного суду та всіх інших складових грошового забезпечення по день фактичної виплати.
Позивач у позовній заяві зазначає, що вказана заява була отримана Військовою частиною НОМЕР_2 25.09.2025, а Військовою частиною НОМЕР_1 – 02.10.2025, проте відповіді надані не були.
Вказане не заперечується відповідачами.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо належного нарахування і виплати грошового забезпечення, та інших виплат, позивач за захистом своїх порушених прав і інтересів звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 9 Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII) гарантовано військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті до складу грошового забезпечення входять:
-посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
-одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності(ч. 3, ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
30.08.2017р. з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років (постанова № 704).
Пунктом 4 постанови №704 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12-14.
Тобто, Кабінетом Міністрів України запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017р. №1052 «Про внесення зміни до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» до п.10 Постанови КМУ 704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено з 01.01.2018р. на 01.01.2019р.
Таким чином, станом на 01.01.2018р. постанова №704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 до п.10 Постанови №704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено на 01.03.2018р. При цьому, п.4 Постанови №704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тобто, 01.01.2018р. Кабінетом Міністрів України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №26/6453/18 було визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.
З 29.01.2020р. відновлена юридична дія п.4 Постанови № 704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Отже, з 29.01.2020р. знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Вказане узгоджується із висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019р. у справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №200/3757/20-а.
Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018р. №103 перевагу належить віддати положенням закону, як акту вищої юридичної сили.
Водночас із цим, з 29.01.2020р. відновлення дії такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018р.
Звідси слідує, що 29.01.2020р. настала подія підвищення грошового забезпечення діючого військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020р. (та 01 січня кожного наступного календарного року до настання події внесення законодавчих змін), а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р.
Частиною 5ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.09.2022 у постанові № 500/1813/21, в якій, колегія суддів дійшла таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:
«(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.»
Законом України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн.
Законом України від 02.12.2021 року №1928 IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн.
Законом України від 03.11.2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684,00 грн.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за період з 09.03.2022 по 31.12.2022 використовується прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022р за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01.01.2023 по 19.05.2023 використовується прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023р за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»,.
Отже, дії Військової частини НОМЕР_1 призвели до отримання позивачем у періоди з 09.03.2022 по 31.12.2022 і з 01.01.2023 по 19.05.2023 в меншому розмірі щомісячного грошового забезпечення, а також у тому числі, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги на оздоровлення.
Щодо позовних вимог визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до складу його грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Позивачу при звільненні відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №337 від 23.11.2024 наказано виплатити: - грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку: відповідачем виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2021 рік тривалістю 20 днів, за 2022 рік тривалістю 30 днів, за 2023рік тривалістю 20 днів, за 2024 рік тривалістю 20 днів і за відпустку учаснику бойових дій за 2015-2024 тривалістю 140 днів. Всього 230 днів.
Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця за 2023 рік ОСОБА_1 була нарахована грошова компенсація у сумі 133251,45 грн., відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця за 2024 рік -293163,14 грн.
Як вбачається із витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 при обчислені позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової допомоги для оздоровлення, не було включено до складу грошового забезпечення, з якого обраховувалися вказані виплати, суму додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/1259/23 від 30.03.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з липня 2022 року по грудень 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 21.08.2022 року по 13.09.2022 року та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 18.06.2022 року по 17.07.2022 року, з 22.07.2022 року по 20.08.2022 року, з 14.09.2022 року по 13.10.2022 року, з 19.10.2022 року по 17.11.2022 року, з 26.11.2022 року по 25.12.2022 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з липня 2022 року по грудень 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 21.08.2022 року по 13.09.2022 року та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 18.06.2022 року по 17.07.2022 року, з 22.07.2022 року по 20.08.2022 року, з 14.09.2022 року по 13.10.2022 року, з 19.10.2022 року по 17.11.2022 року, з 26.11.2022 року по 25.12.2022 року, у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. з урахуванням попередньо виплаченої суми додаткової винагороди.
Постановою Третього апеляційного суду по справі № 160/1259/23 від 18.07.2023 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року – змінено в частині періодів. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з липня 2022 року по грудень 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 25.08.2022 року по 13.09.2022 року та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 22.07.2022 року по 20.08.2022 року, з 14.09.2022 року по 13.10.2022 року, з 19.10.2022 року по 17.11.2022 року, з 26.11.2022 року по 25.12.2022 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з липня 2022 року по грудень 2022 року в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми з 25.08.2022 року по 13.09.2022 року та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 22.07.2022 року по 0.08.2022 року, з 14.09.2022 року по 13.10.2022 року, з 19.10.2022 року по 17.11.2022 року, з 26.11.2022 року по 25.12.2022 року, у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. з урахуванням попередньо виплаченої суми додаткової винагороди. 
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 року №131/фес, яка надана солдату ОСОБА_1 , про нараховані та перераховані суми додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року з березня по грудень 2022 року у військовій частині НОМЕР_1 :
- за травень 2022 року нараховано 100000,00 грн., виплачено 98500,00 грн.;
- за червень 2022 року нараховано 100000,00 грн., виплачено 98500,00 грн.;
- за липень 2022 року нараховано 68387,10 грн., виплачено 67361,29 грн.;
- за серпень 2022 року нараховано 30000,00 грн., виплачено 29550,00 грн.;
- за вересень 2022 року нараховано 30000,00 грн., виплачено 29550,00 грн.;
- за жовтень 2022 року нараховано 30000,00 грн., виплачено 29550,00 грн.;
- за листопад 2022 року нараховано 30000,00 грн., виплачено 29550,00 грн.;
- за грудень 2022 року нараховано 30000,00 грн., виплачено 29550,00 грн.
За своєю правовою природою щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку він отримував за останньою штатною посадою перед звільненням, а тому вона входить до складу грошового забезпечення (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (Порядок № 260).
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Пунктами 3, 5 Розділу XXXI Порядку № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Відповідно до п. 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
24.02.2022Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»(далі - постанова КМУ № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 п.1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до абзацу 4 п.1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Вирішуючи питання щодо врахування, передбаченої Постановою №168 щомісячної додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова допомога у разі звільнення з військової служби, суд на підставі частини 5статті 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2024 року у справі № 240/32125/23.
Верховний Суд дійшов наступних висновків:
- до складу місячного грошового забезпечення з якого обчислюються одноразова грошова допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби не включаються будь-які винагороди, в тому числі додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 168, що чітко зазначено у Порядку № 260;
- щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, за своєю правовою природою є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану;
- норма, якою визначено складові для обчислення розміру компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації;
- за умови отримання військовослужбовцем додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, перед звільненням, вказана винагорода має бути врахована до складу грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні оплачуваної відпустки.
Враховуючи приписи пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Отже, грошова компенсація за невикористані дні відпустки розраховується із грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував перед звільненням.
Враховуючи наведені мотиви та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Щодо позовних вимог в частині нарахування і виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн. в розрахунку на місяць під час перебування у розпорядженні командира відповідно до абзацу 7 п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», 
Згідно Первинної медичної картки за формою 100 від 07.05.2022 ОСОБА_1 внаслідок ведення бою у н.п. Розівка Донецької області отримав поранення, діагноз – ВППСП живота Ланорацинтез. Позивач був доставлений до 66 ВМГ де був прооперований, 08.05.2022 евакуйований до ВМКЦ СР.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2022 року ОСОБА_1 увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_5 .
Витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2022 підтверджується, що ОСОБА_1 вибув у госпіталь на підставі рапорта лікаря медичної роти від 10.05.2022 .
В період з 10.05.2022 року по 21.05.2022 року відповідно до перевідного епікризу №555 ОСОБА_1 з діагнозом вогнепального кульового сліпого проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки, десерозації тонкої кишки. Сліпого кульового поранення низхідної кишки з наявністю кулі, надрив капсули нижнього полюсу селезінки, гемоперитонеум, травматичний шок 1 ступеню, стан після лапаратомії, хірургічного гемостазу пошкодження капсули селезінки, резекції тонкої кишки з формуванням антиперистальтичного апаратного анастозу, ушивання десерозації тонкої кишки, формування двухствольної десцендоми, санація, дренування органів черевної порожнини, перебував на лікуванні у Відділенні невідкладної хірургії клініки абдомінальної хірургії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України (м. Вінниця).
З витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2022 вбачається, що ОСОБА_1 вибув у госпіталь на підставі рапорта лікаря медичної роти від 02.06.2022 .
Відповідно до виписного епікризу № 605 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у відділенні медичної реабілітації Військової частини НОМЕР_6 з основним діагнозом: стан після вогнепального кульового сліпого проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкої кишки, сліпого кульового поранення низхідної кишки з наявністю стороннього тіла – кулі, надриву капсули нижнього полюсу селезінки, гемоперитонеум, травматичний шок 1 ступеню, повторної хірургічної обробки, монтажу VАС-системи, ревізії десцендостоми, повторної хірургічної обробки вогнепальної рани підреберної ділянки зліва, демонтажу VАС-системи, накладання первинно відстрочених швів.
Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_6 № 362 від 17.06.2022 під час медичного огляду ОСОБА_1 діагноз підтверджено.
Поранення: Так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб – потребує відпустки за станом здоров`я на 30 діб.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2022 ОСОБА_1 прибув і приступив до виконання службових обов`язків на підставі рапорта лікаря медичної роти від 17.06.2022р.
Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_7 № 516 від 21.07.2022 визначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 діб. Поранення Так, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2022 ОСОБА_1 вибув у госпіталь на підставі направлення чергового лікаря медичної роти №7277 від 22.08.2022.
Перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 24.08.2022 позивач був переведений на наступний етап медичної евакуації.
Відповідно до перевідного епікризу № 8094 позивач проходив лікування в Хмельницькому військовому шпиталі.
Позивач з 21.05.2022 проходив лікування і реабілітацію у Військовій частини НОМЕР_6 , що підтверджується виписним епікризом №1452.
Рішенням ВЛК № 362 від 17.06.2022 надано відпустку, лікарем частини від 22.08.2022 року направлений в ВМКЦЦР, де 27.08.2022 р. виконано реконструктивне оперативне втручання.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2022 ОСОБА_1 вибув у госпіталь на підставі направлення чергового лікаря медичної роти від 25.08.2022.
01.09.2022 позивач був евакуйований до Військової частини НОМЕР_6 .
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2022 ОСОБА_1 вибув на лікування на підставі направлення чергового лікаря медичної роти від 02.09.2022 .
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2022 ОСОБА_1 прибув і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до довідки ВЛК Військової частини НОМЕР_6 № 190 від 15.09.2022 позивач . потребував відпустки за станом здоров`я терміном на 30 діб. Поранення Так, пов`язане з проходженням військової служби.
Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_7 № 1409 від 18.10.2022 визначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 діб. Поранення Так, пов`язане з захистом Батьківщини. 
Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_7 № 1861 від 25.11.2022 визначено, що потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 діб. Поранення Так, пов`язане з захистом Батьківщини.
Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_7 № 306 від 03.01.2023 позивача визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладах, морській піхоті, спецспорудах, придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Поранення Так, пов`язане з захистом Батьківщини.
Довідкою медичної установи «Шлях до здоров`я» № 40/04 від 14.04.2023 встановлено, що ОСОБА_1 рекомендована фізична та психологічна реабілітація в «Медичному центрі «Шлях до здоров`я» з 17.04.2023 року за попереднім терміном в 4 тижні, в кількості 30 реабілітаційних сесій за індивідуальним планом реабілітації до 12 травня 2024 року включно.
Відповідно до довідки медичної установи «Шлях до здоров`я» № 65/04 від 12.05.2023 ОСОБА_1 станом на 12.05.2023 продовжував реабілітацію в медичній установі до 26.05.2023 року включно.
Відповідно до довідки КНП КМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» від 06.07.2023 року позивач проходив курс реабілітації з 06.07.2023 по 23.09.2023.
За довідкою КНП КМР «Міська лікарня № 1» від 26.09.2023 ОСОБА_1 продовжував лікування основного захворювання.
Відповідно до довідки ВЛК Військової частини НОМЕР_8 № 5758 від 05.07.2024 ОСОБА_1 згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року № 370 отримав поранення тяжкого ступеню. Так, пов`язане з захистом Батьківщини.
Довідкою ВЛК Військової частини НОМЕР_8 № 8823 від 24.10.2024 встановлено, що ОСОБА_1 не придатний до військової служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях та у спецспорудах.
Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 565887 встановлено, що ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності з 01.04.2024, пов`язану із захистом Батьківщини.
Пунктом 1-1 Постанови №168 встановлено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Приписами абзацу 29 ч. 2 Розділу XXXIV Наказу Міністерства оброни України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260) встановлено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).
З системного аналізу вказаної норми права, судом встановлено, що право на отримання вказаної додаткової винагороди мають військовослужбовці, які:
отримали поранення (контузію, травму або каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини;
визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці.
Відповідно абзацу першого пункту 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до підпункту "Г" ("Обмежено придатний до військової служби") пункту 20.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, (в редакції від 04.05.2024) передбачено: «Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення). Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, ТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах.
Одночасно з постановою про обмежену придатність до військової служби ВЛК приймає постанову про придатність до військової служби за військовою спеціальністю.
Формулювання придатності в довідці ВЛК Військової частини НОМЕР_8 № 8823 від 24.10.2024 фактично не звільняє позивача від обов`язку проходження військової служби, але визначає обмеження щодо специфіки виконання службових обов`язків та місця служби. 
Так, позивач не придатний до військової служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях та у спецспорудах.
Окреме наведення пунктів за якими позивач є придатним свідчить, що за результатами медичного огляду ВЛК позивача було визнано саме обмежено придатним .
Матеріали справи не містять доказів нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн. 
Щодо зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно за період проходження військової служби у Збройних Силах України по день виключення зі списків особового складу військової частини, в тому числі під час переведення із Військової частини НОМЕР_1 , слід вказати наступне.
Як вбачається з витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) № 293 від 05.11.2024 року військовою частиною не було нараховано та не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
З грошового атестату військовослужбовця, наданого Військовою частиною НОМЕР_2 до відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачу частково було видано деякі позиції речового майна.
За змістом частини другої статті 1-2 Закону № 2011-XII, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з абзацом другим пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а після його звільнення з військової служби указане право реалізовується шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації його прав та інтересів, закріплених Конституцією та законодавством.
На користь указаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника у різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Судуу постановах: від 09 січня 2024 року у справі № 400/5062/22, від 04 лютого 2020 року у справі № 825/1571/16, від 23 серпня 2019 року у справі № 2040/7697/18, від 30 липня 2020 року у справі №820/5767/17, від 18 лютого 2026 року у справі № 380/12607/23.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктами 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що право на компенсацію вартості за неотримане речове майно визначається саме Законом, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.
Пунктом 4 розділу І Інструкції № 232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.
Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.
Інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ «Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період» Інструкції №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період регламентовані розділом V Інструкції № 232.
Відповідно до пункту 1 розділу V Інструкції № 232, основною метою речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період є створення умов, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань особливого періоду.
Відповідно до пункту 8 розділу V Інструкції № 232, з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.
Пунктом 28 розділу V Інструкції № 232 передбачено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.
Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.
Військовослужбовці строкової служби в особливий період забезпечуються за Нормами мирного часу.
Пунктом 30 розділу V Інструкції № 232 встановлено, що особи сержантського, старшинського та рядового складу речовим майном забезпечуються за відповідними Нормами. Видача речового майна проводиться після прибуття їх до місця служби і зарахування до списків військової частини.
Військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу, які проходили військову службу в мирний час за контрактом, на воєнний час забезпечуються на загальних підставах з усіма солдатами, матросами, сержантами та старшинами.
Військовослужбовці строкової служби, які звільняються в запас або відставку, а також ті, які вибувають у відпустку у зв`язку з хворобою та іншими обставинами, забезпечуються речовим майном згідно з Переліком предметів речового майна, яким забезпечуються військовослужбовці строкової служби під час їх звільнення з військової служби в запас, відставку або відправлення для здачі вступних іспитів у військові навчальні заклади, та видаються атестати на речове майно з відміткою про це у відповідних документах.
Судом встановлено, що позивачем 22.09.2025 на адресу відповідачів були направлені заяви, в яких, зокрема, він просив нарахувати і виплатити за період проходження служби грошову компенсацію за неотримане речове майно. В заяві також зазначалось, що відповідний рапорт (заява) міститься в матеріалах особової справи ОСОБА_1 .
Направлення заяви підтверджується копіями накладних Укрпошти №4900000782063і№4900000782080 з описами вкладення до цінного листа.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 200/1873/19-а зазначив, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Отже, військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації.
Верховний Суд у постанові від 24 червня 2025 року у справі № 560/4729/24 дійшов зокрема, наступних висновків: «Так, за приписами пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
В свою чергу пунктом 29 розділу V Інструкції № 232 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Аналіз змісту вказаних положень свідчить про те, що норма пункту 29 розділу V Інструкції № 232 спрямована саме на збереження в наявності у військової частини предметів речового майна для передачі їх за потреби новопризначеним військовослужбовцям і жодним чином не обмежує право військовослужбовця на отримання компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, яке встановлено статтею 9-1 Закону № 2011-XII.
До того ж варто зауважити, що визначення порядку виплати компенсації за неотримане речове майно, яке покладено Законом на Кабінет Міністрів України, ніяким чином не дає право Кабінету Міністрів України обмежувати право військовослужбовця на компенсацію за неотримане речове майно, яке прямо визначено Законом.
З викладеного висновується, що пункт 29 розділу V Інструкції № 232, не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на момент звернення позивача у лютому 2024 року щодо отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, пункт 29 розділу V Інструкції №232 не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.
Тож, Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанції про відсутність у позивача права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.»
Враховуючи вказане, позивач звільнений з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки, відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку № 178.
При цьому, суд зазначає, що обов`язок нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно слід покласти на Військову частину НОМЕР_2 , з якої звільнявся позивач.
Військова частина НОМЕР_1 при переведенні позивача до Військової частини НОМЕР_2 мала передати цій військовій частині грошовий атестат ОСОБА_1 .
Суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09.03.2022 по день фактичної виплати, виходячи з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"(Закон № 2050-III).
Згідно ст.1,2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Тобто, ст. 2 Закону № 2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.
Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року №159затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати ( Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.
При цьому, використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі №803/203/17, від 29.10.2020 року у справі № 280/729/19, від 29.04.2021 року у справі №240/6583/20, від 21.03.2023 року у справі № 620/7687/21.
Отже, у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст.241, 243, 244-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до 1- Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) , 2- Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 з 09.03.2022 по 31.12.2022, та з 01.01.2023 по 19.05.2023 перерахунку грошового забезпечення виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році у місячному розмірі: з 01 січня - 2684 грн., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.07.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги, компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги на оздоровлення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) з 09.03.2022 по 31.12.2022 грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, компенсацію за невикористану відпустку, додаткову відпустку як учаснику бойових дій, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на відповідний календарний рік, який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у розмірі 2481 та за період з 01.01.2023 по 19.05.2023 , який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 2684 грн.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) та Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) перерахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) компенсацію за невикористані ним дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої абзацом сьомим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. 00 коп. в розрахунку на місяць за період перебування у розпорядженні командира з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену абзацом сьомим пункту 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20 100 (двадцять тисяч сто) грн. 00 коп. в розрахунку на місяць за період перебування у розпорядженні командира з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно за період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України по день виключення зі списків особового складу військової частини, в тому числі під час переведення із Військової частини НОМЕР_1 ; 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно за період проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України по день виключення зі списків особового складу військової частини, в тому числі під час переведення із Військової частини НОМЕР_1 .
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09.03.2022 по день фактичної виплати.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) та Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09.03.2022 по день фактичної виплати.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона