Справа №:755/20926/25
Провадження №: 2-а/755/234/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Церні В.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА
№ 5961425 від 18 жовтня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення та стягнути судові витрати.
На обґрунтування позову зазначив, що 18 жовтня 2025 року в місті Києві інспектором 2 взводу
3 роти 1 батальйону Полку-2 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Санжаревським Б.К. винесено постанову серії ЕНА № 5961425 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП. Згідно фабули постанови 18 жовтня 2025 року о 09:25:23 год в місті Києві, міст ім. Патона, водій керуючи транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3.е ПДР України - порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий, або два червоних миготливих, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.
Після зупинки транспортного засобу позивача інспектором вказано на порушення правил дорожнього руху, а саме інкриміновано проїзд перехрестя Русанівської набережної та вулиці Ентузіастів на заборонний жовтий сигнал світлофора та в подальшому винесено оскаржувану постанову, де зазначено про проїзд на червоний сигнал світлофора. Розгляд справи відбувався формально, інспектор не врахував пояснень позивача та поставився до них критично. Позивач пояснював, що правила не порушував, а виїжджаючи світлофор відображав зелений дозволяючий сигнал. Поліцейським надано відеозапис, на якому зафіксовано, що з зустрічного світлофора відображено жовтий сигнал. При цьому, сигнал світлофора, який був видимий для позивача не зафіксовано, але позивач стверджував, що з його напрямку руху сигнал світлофора був зеленого кольору. Світлофори працювали асинхронно. Пізніше позивач знову здійснював рух через вказане перехрестя і зафіксував на відеозаписі роботу світлофорів на вказаній ділянці дороги. Конструкція світлофора складається із двох відокремлених технічних пристроїв, які працюють асинхронно. Коли позивач бачив зелений сигнал світлофора, зустрічному напрямку подається жовтий сигнал. Розгляд справи проведено не повно та не об`єктивно, не встановлено всіх важливих для вирішення справи обставин, рішення по справі вважає хибним, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було реалізовано права позивача на ознайомлення з доказами вчинення адміністративного правопорушення, доказів на підтвердження наявності правопорушення не надано. Постанову винесено без належної підготовки до розгляду справи, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином не було роз`яснено процесуальні права, належним чином не досліджено доказів, не заслухано та не враховано пояснень особи. Позивач здійснив виїзд на перехрестя на зелений сигнал світлофора, що дозволяє рух. На наданому поліцейським відеозаписі видно, як авто проїжджає перехрестя, але встановити сигнал світлофора неможливо, водночас, видно протилежний сигнал, який дійсно був жовтим. Пояснення позивача щодо асинхронної роботи світлофорів сприйнято поліцейським скептично. Позивачем пізніше зафіксовано асинхронну роботу світлофорів на даному перехресті. 
Також поліцейським не правильно кваліфіковано дії водія, оскільки інкриміновано проїзд на заборонний сигнал світлофора, попри те, що в оскаржуваній постанові фабула справи описує проїзд на червоний сигнал світлофора.
У оскаржуваній постанові в пункті 7 відсутнє посилання на технічний засіб за допомогою якого здійснено фіксацію порушення, оскільки надано лише запис із, ймовірно, номером бодікамери, на який здійснювалася виключно фіксація спілкування з водієм та процедура розгляду справи. Вина відповідача жодним чином не підтверджена, відповідних доказів інспектором не надано.
З огляду на викладене позов просив задовольнити та стягнути з відповідача судовий збір.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позов передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні), сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.
20 листопада 2025 року (вхід. № 70647) до суду від відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву. Твердження позивача вважають необґрунтованими, хибними та такими, що не підлягають задоволенню.
18 жовтня 2025 року о 09 год. 25 хв. позивач, керуючу транспортним засобом Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_1 , а місті Києві, міст Патона, проїхав регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. «е» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП.
Так пунктом 8.7.3 «е» ПДР визначено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі світлофори, забороняє рух.
Твердження позивача про те, що інспектор не ознайомив його з доказами вчинення правопорушення, спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано розгляд справи та ознайомлення позивача із відеозаписом із системи «Безпечне місто».
З долучених позивачем відеозаписів неможливо встановити точне місце, дату й час, коли і де вони були зроблені, тому вони не можуть розглядатися, як належні докази у справі.
Також на відеозаписі із системи «Безпечне місто» зафіксовано як позивач здійснив проїзд на заборонний червоний сигнал світлофора, тому твердження про неправильну кваліфікацію діянь позивача є необґрунтованими.
Також диспозиція статті 286 КАС України не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними, якщо розглядається справа щодо рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Спірна постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП.
З огляду на викладене у задоволенні позову просили відмовити.
24 листопада 2025 року (вхід. № 71125) до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.
Позивач зазначив, що відзив не визнає в повному обсязі та має зауваження щодо обставин та відомостей, на які посилається відповідач.
Значна частина відзиву містить посилання на нормативну базу, яка має загальний інформаційний характер, не підтверджує наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
Інспектором суворо порушено вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, оскільки відповідно до пункту 5 Інструкції включення портативного реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, відеозйомка ведеться безперервно та до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. В даному випадку запис вівся не безперервно, запис закінчується о 09:47:16 год., в той час, як в самій постанові зазначено, що датою розгляду справи є
18 жовтня 2025 року 09:49:28 год.
Долучений до відеозапису фрагмент із системи відеоспостереження «Безпечне місто» не може бути визнаний належним та достатнім доказом. На відео не зафіксовано номерного знаку авто, особи водія, неможливо дійти висновку про його належність до події, що зафіксована у оскаржуваній постанові. Також на фрагменті відеозапису зображено секції світлофору, яку не видно водіям, що виїжджають з лівого боку. Також дане відео не спростовує твердження позивача про асинхронну роботу світлофору на даній ділянці дороги. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
Надані позивачем відеозаписи мають доказову цінність, оскільки вказують на те, що робота світлофора дійсно може бути асинхронною, а за відсутності доказів проїзду позивачем перехрестя на заборонний сигнал світлофора саме з боку його руху відсутні умови, за яких можливо притягнути особу до відповідальності поза розумним сумнівом.
Також позивач додає до відповіді на відзив новостворений запис фігуруючого у справі світлофору, яким підтверджується його асинхронна робота та місце його розташування.
Відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, відеозаписи, суд приходить до таких висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 18 жовтня 2025 року поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Полк-2 Управління патрульної поліції в місті Києві молодшим лейтенантом поліції Санжаревським Б.К. винесено постанову серії ЕНА № 5961425 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Встановлено, що 18 жовтня 2025 року о 09 год. 25 хв. в місті Києві на мосту Патона ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Corolla Hybrid, державний номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 «е» ПДР України - порушення проїзду на заборонний червоний, або миготливий, або два червоних миготливих.
За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.
Суд враховує, що у розділі 7 постанови від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5961425 зазначено, що до постанови додається «473853», що відповідає номеру нагрудної бодікамери поліцейського.
Також до матеріалів справи долучено відеозапис, який містить зображення процесу перемикання сигналів світлофору.
Суд враховує, що із вказаних відеозаписів неможливо встановити дату, час та місце здійснення відеозапису та інформацію про технічні засоби фіксації.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті
122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Нормами статті 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Отже, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
У пункті 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 8.7 Правил дорожнього руху світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. 
У світлофорах з вертикальним розташуванням сигналів сигнал червоного кольору - зверху, зеленого - знизу, а з горизонтальним: червоного - ліворуч, зеленого - праворуч (пункт 8.7.1 Правил дорожнього руху).
Пунктом 8.7.3 Правил дорожнього руху встановлено, що сигнали світлофора мають такі значення:
а) зелений дозволяє рух;
б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.
Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками.
Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків;
в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.
Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;
г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;
ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;
д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;
е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу;
ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі;
з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).
За приписами пункту 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою
1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (пункт 8.11 ПДР).
За приписами пункту 16.8. ПДР водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.
Відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 грн, передбачено за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня
2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Статтею 245 КУпАП зазначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із пунктом статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що правил дорожнього руху він не порушував, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, оскільки світлофор на перехресті, де рухався позивач, складається із двох частин, які регулюють рух із зустрічних напрямків, робота світлофору відбувалася асинхронно: для зустрічного напрямку було увімкнено жовтий сигнал, водночас, в напрямку руху позивача - зелений. Доказів проїзду позивачем перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору працівником поліції не надано, відеозапис засобами фіксації не здійснювався, його пояснення не враховано.
Стаття280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Згідно із статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, в тому числі фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Порядок застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису закріплено в Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від
18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція від 18 грудня 2018 року № 1026).
Згідно із пунктом 2 Розділу І Інструкції від 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Пункт 3 Розділу І Інструкції від 18 грудня 2018 року № 1026 визначає, що портативний відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Інструкції від 18 грудня 2018 року № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (пункт 5 Розділу ІІ Інструкції від 18 грудня 2018 року № 1026).
Як уже зазначалося раніше у оскаржуваній постанові від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5981425 зазначено, що до постанови додається «473853», що відповідає номеру нагрудної бодікамери поліцейського.
До матеріалів справи долучено відео матеріали - відеозапис із нагрудної бодікамери поліцейського Санжаревського Б.К., 0166244 (Санжаревський Б.К.), ID реєстратора - 473853, початок запису
з 09:23:11 год та до 09:25:30 год. 18 жовтня 2025 року.
Водночас, із вказаного відеозапису з нагрудного відеореєстратора вбачається, що на них зафіксовано виключно процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Натомість, на підтвердження обставин щодо здійснення позивачем проїзду перехрестя на заборонний сигнал світлофора відповідачем надано відеозапис зі стаціонарної камери, розташованої на перехресті, щодо якого відсутня інформація у постанові від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5981425.
На відеозаписі із нагрудної бодікамери поліцейського ID реєстратора - 473853, зафіксовано процес перегляду поліцейськими та водієм відеозапису зі стаціонарної камери. Водій факту проїзду перехрестя не заперечував, належність йому вказаного автомобіля також.
Суд також враховує, що зупинку транспортного засобу Toyota Corolla Hybrid, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснено працівниками патрульної поліції о 09 год. 24 хв., інтервал між фіксацією правопорушення та зупинкою автомобіля становить менше хвилини, водій факту руху на вказаному перехресті не заперечував, про що свідчить відеозапис із нагрудної бодікамери поліцейського, що міститься в матеріалах справи.
На відеозаписі із стаціонарної камери системи «Безпечне місто» зафіксовано, що 18 жовтня
2025 року о 09 год. 23 хв. автомобіль Toyota Corolla Hybrid сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснює рух через регульоване перехрестя. На момент перетину дорожньої розмітки 1.12 «Стоп-лінія» по напрямку руху вказаного автомобіля о 09:23:19 год. для зустрічного напрямку руху ввімкнено червоний сигнал світлофора.
Водночас, на даному технічному записі лише вбачається місце, де розташований світлофор, призначений для регулювання смуги руху позивача, і вигляд його задньої частини, яка призначена для регулювання руху зустрічної смуги руху, та не видно його розсіювачів (світлофільтрів). Таким чином, із запису із камери системи «Безпечне місто» неможливо встановити який колір світлофора був увімкнений в момент виїзду транспортного засобу позивача на перехрестя і переїзду ним через перехрестя. Вказане також позбавляє суд можливості пересвідчитися у наявності технічної можливості у водія здійснити зупинку у місці, визначеному пунктом 8.10 Правил дорожнього руху, не вдаючись до екстреного гальмування.
Таким чином, світлофор, призначений для позивача, зокрема, його розсіювачі (світлофільтри), не потрапляють на зображення камери через особливості ракурсу зйомки.
Світлофора, який би дублював сигнали світлофора, призначеного для позивача, та який перебував у полі зору позивача, на відеозаписі не зафіксовано.
Секції світлофору, його розсіювачі (світлофільтри), перемикання яких зафіксовано на відеозаписі регулюють рух смуг зустрічного напрямку. До матеріалів справи не долучено доказів синхронної роботи обох частин світлофору: у напрямку руху позивача та смуг для руху у зустрічному напрямку.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Жодних інших належних та достатніх доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП відповідачем надано не було.
Не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова, оскільки лише опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Також Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17, вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Таким чином, оскільки доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, то в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, і саме на відповідача покладений обов`язок доведення правомірності свого рішення, водночас, відповідачем не подано будь-яких доказів вчинення позивачем дій, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 122 КпАП України, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, постанову від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 35961425 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, у рішенні, постанові або ухвалі суд вирішує питання щодо судових витрат.
Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією від 24 жовтня 2025 року.
Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 19, 132, 134, 139, 143, 241-251, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Аміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5961425 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Відповідач - Департамент патрульної поліції, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 40108646, адреса місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048.
Повне рішення суду виготовлено 24 лютого 2026 року. 

Суддя          О.О. Хромова