ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року	м. Ужгород	№ 260/10193/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по стягненню 50% належної ОСОБА_1 пенсії та стягнути з відповідача на користь позивача 2 336 грн. 00 коп.
Ухвалою судді від 23 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів. 
Ухвалою від 15 січня 2026 року відмовлено в прийнятті до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову та в залученні співвідповідача у справі. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в грудні 2025 року позивач отримав пенсію у розмірі 2336,00 грн., що становить половину від суми пенсії, яку він отримує щомісячно. Таке зняття відповідачем 50 % пенсії вважає протиправним, оскільки відсутні підстави для вчинення відповідачем таких дій. Позивач зазначає, що законодавством врегульовані виключні підстави, коли з пенсії можливе стягнення, однак жодна із підстав не поширюється на нього.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ ВП №34946824 від 16.10.2025 про звернення стягнення на доходи боржника, для відшкодування збитків, заподіяних кредитором внаслідок смерті годувальника, Головним управлінням проводяться стягнення з позивача, шляхом проведення відрахувань з пенсії в розмірі 50%, що складає 2336,69 грн. щомісяця, починаючи з грудня 2025 року до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 47732,60 грн. Таким чином, зазначає, що ГУ ПФ України в Закарпатській області правомірно проводиться стягнення з пенсії позивача, на підставі постанови органу Державної виконавчої служби, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.10.2025 року у ВП № 34946824 він не отримував. Крім того, зазначає, що головний державний виконавець неправильно та помилково, застосував у постанові ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а отже ГУ ПФ України в Закарпатській області не мало підстав виконувати дану постанову головного державного виконавця. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
22 жовтня 2025 року на адресу Головного управління надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ у ВП №34946824 від 16.10.2025 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 47732,60 грн. згідно виконавчого напису №2244 виданого 18.11.2011 року. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося з листом до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міснік Н. про надання інформації від 05.11.2025 року № 0700-0403-8/67547, в якому просило вказати чи є постанова ВП № 34946824 від 16.10.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 такою, що передбачає відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровА’я або смертю внаслідок кримінального правопорушення. 
24 листопада 2025 року на адресу Головного управління надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ ВП №34946824 від 19.11.2025 (повторно) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 47732,60 грн. згідно виконавчого напису №2244 виданого 18.11.2011 року.
Так, приватним нотаріусом Котляровою Л.В. видано виконавчий напис від 18.11.2011 року № 2244 про стягнення з ОСОБА_1 , директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетан Плюс», який виступав поручителем зобов`язанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Цетан Плюс», код ЄДРПОУ 31656101, місцезнаходження якого: м. Ужгород, пл. Народна, 5/43, згідно договору про відшкодування збитків, заподіяних кредитором внаслідок смерті годувальника ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 не виплачену в строк суму заборгованості, що виникла на підставі договору поруки, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. грошові кошти у розмірі 47260,00 грн. 
На підставі постанови відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ у ВП №34946824 від 16.10.2025 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи відповідачем здійснюється відрахування з пенсії позивача в розмірі 50 %, починаючи з грудня 2025 року. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VII (далі – Закон № 1404).
Згідно ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою ст. 18 Закону № 1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Водночас, згідно з частиною першою статті 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначаються статтею 68 Закону № 1404-VII.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону № 1404 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (ч. 2 ст. 68 Закону № 1404).
Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону № 1404 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 1404 підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Частинами 1-3 статті 70 вказаного Закону передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1404 вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Як вже встановлено судом, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ Міснік Н.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.10.2025 року у ВП № 34946824, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 2244, виданого 18.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 47732,60 грн., згідно договору про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок смерті годувальника. 
Матеріалами справи підтверджується, що після отримання вказаної постанови головного державного виконавця відповідачем здійснюються відрахування з пенсії позивача у розмірі, визначеному у постанові від 16.10.2025 року у ВП № 34946824. При цьому, доказів скасування зазначеної постанови, визнання її протиправною чи зупинення її виконання суду не надано.
Суд зауважує, що предметом розгляду у даній справі є правомірність дій саме Головного управління Пенсійний фонд України щодо здійснення відрахувань із пенсії позивача, а не законність та обґрунтованість постанови державного виконавця, яка стала підставою для таких відрахувань.
При цьому, законодавством прямо передбачено спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, зокрема статтею 74 Закон України «Про виконавче провадження».
Водночас, відповідно до положень статей 18, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, що підлягають примусовому виконанню, є обов`язковими для всіх органів та осіб на території України, а звернення стягнення на пенсію боржника здійснюється на підставі постанови державного виконавця, яка підлягає обов`язковому виконанню органом, що здійснює виплату пенсії.
За таких обставин підстав для визнання дій відповідача щодо здійснення відрахувань із пенсії позивача протиправними суд не вбачає, а заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів належним чином правомірність своїх дій, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами та у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька