номер провадження справи 4/20/24

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026 Справа № 908/354/24
м.Запоріжжя Запорізької області 
Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, буд. 17)
до відповідача Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2)
про стягнення 205557,84 грн.

12.02.2024 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна вих. № б/н від 07.02.2024 (вх. № 386/08-07/24 від 12.02.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», м. Запоріжжя про стягнення 205557,84 грн. заборгованості за договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023, в тому числі 198 906,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 2 913,48 грн. 3 % річних та 3 738,36 грн. інфляційних втрат.
Пунктом першим прохальної частини позовної зави позивач просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 справу № 908/354/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/354/24, присвоєний номер провадження справи 4/20/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 509, 525, 526, 530, 610-612, 625 ЦК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що між ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» та ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» укладено договір поставки № 230316-7 від 16.03.2023, за умовами яких позивач зобов`язався поставити і передати відповідачу товари, визначені специфікацією, а відповідач зобов`язався прийняти товари та оплатити їх на умовах, передбачених договором. Позивач виконав належним чином свої зобов`язання та поставив відповідачу обумовлені договором товари, що підтверджується видатковими накладними № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023, а також довіреностями на отримання ТМЦ № 1813 від 24.05.2023 і № 1935 від 20.06.2023, які виписані на ім`я уповноважених осіб відповідача. За кожним вказаним фактом поставки товару позивачем у відповідності до вимо чинного законодавства складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні. Через порушення відповідачем умов договору поставки № 230316-7 від 16.03.2023 та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар у відповідача станом на час звернення до суду з позовною заявою утворилася заборгованість в розмірі 198 906,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3 % річних в розмірі 2 913,48 грн. інфляційні втрати в розмірі та 3738,36 грн. Враховуючи викладене, позивач в позовній заяві просив суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на його користь 198 906,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 2 913,48 грн. 3 % річних та 3 738,36 грн. інфляційних втрат. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 083,37 грн. 
Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України подано Відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що між сторонами дійсно укладений договір поставки № 230316-7 від 16.03.2023, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу за видатковими накладними № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023 товар на загальну суму 198 906,00 грн. Платіжними інструкціями № 1652 від 01.03.2024 на суму 89 208,00 грн. і № 1653 від 01.03.2024 на суму 109 698,00 грн. відповідачем повністю погашена заборгованість за отриманий товар за видатковими накладними № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023. Таким чином, відповідачем повністю оплачений основний борг за договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023 на загальну суму 198 906,00 грн., що є підставою для закриття судом провадження у справі в цій частині позовних вимог за відсутністю предмету спору. Разом із тим, відповідач просить суд відмовити в позові, оскільки зі змісту тексту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги пред`явлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (код ЄДРПОУ 40297125), а не до відповідача у даній справі. 
09.04.2024 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла Заява (вх. № 7805/08-08/24 від 10.04.2024), в якій ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» зазначило, що в позовній заяві № б/н від 07.02.2024 (вх. № 386/08-07/24 від 12.02.2024) позивачем в прохальній частині помилково вказано: «стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (69067, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Демократична, буд. 73, код ЄДРПОУ 40297125) грошові кошти». Відповідачем за позовом у справі № 908/354/24 є саме ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД». Отже, зазначене є лише технічною помилкою, оскільки договір поставки № 230316-7 від 16.03.2024 укладено саме між ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» та ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», товар за видатковими накладними № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023 поставлявся саме відповідачу. Також позивач просив суд врахувати, що відповідачем повністю оплачено суму основного боргу в розмірі 198 906,00 грн., однак питання щодо оплати 3 % річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат не вирішено. З урахуванням викладеного, позивач просив суд провадження у справі № 908/354/24 в частині позовних вимог про стягнення 198 906,00 грн. основного боргу закрити за відсутністю предмету спору, стягнути з відповідача 2 913,48 грн. 3 % річних та 3 738,36 грн. інфляційних втрат, здійснити розподіл судового збору в частині стягнення річних відсотків та інфляційних витрат та повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір пропорційно сумі основної заборгованості у зв`язку із закриттям провадження у справі. 
11.04.2024 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до Господарського суду Запорізької області від відповідача надійшли Заперечення (вх. № 7896/8-08/24 від 11.04.2024) на заяву позивача про закриття провадження у справі, в яких відповідач зазначив, що не заперечує проти клопотання позивача про закриття провадження у справі № 908/354/24 в частині позовних вимог про стягнення 198 906,00 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору. Проте відповідач зазначає, що вимоги про стягнення 2 913,48 грн. 3 % річних та 3 738,36 грн. інфляційних втрат заявлені до особи, яка не є відповідачем у справі № 908/354/24, у зв`язку із чим в цій частині заява позивача (вх. № 7805/08-08/24 від 10.04.2024) має бути залишена судом без розгляду. 
У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, 20.03.2024 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.
Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, приймаючи до уваги військову агресію Російської Федерації проти України, ведення на території України режиму воєнного стану, складну безпекову ситуацією в місті Запоріжжі, постійні ракетні обстріли обласного центру і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням введених на території України планових відключень електроенергії, що унеможливлює безперебійне функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремих підсистем (модулів), а також автоматизованої системи документообігу суду, суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити розглянути справу у строки, передбачені національним законом, рішення прийнято без його проголошення – 22.04.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд 

УСТАНОВИВ

16.03.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», (Постачальник, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», (Замовник, відповідач у справі) укладено Договір поставки № 230316-7 (далі за текстом – Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити (передати у власність) Замовникові товари, зазначені в специфікації(ях) – додатку(ах) до цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах, передбачених цим Договором. (п. 1.1 Договору)
Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів визначаються відповідно до специфікації(ій) – додатку(ів) до цього Договору.
Згідно п., п. 3.1, 3.2 Договору загальна вартість Договору становить 843 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 140 500,00 грн. ціна за одиницю товару зазначається у специфікації(ях) – додатку(ах) до цього Договору. Замовник оплачує поставлений Постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації(ях) – додатку(ах) до цього Договору. 
За змістом п. 4.1 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. 
Замовник здійснює оплату поставленого товару (поставленої партії товару) протягом 45 банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та отримання Замовником оригіналу рахунку на оплату товару. При цьому, Замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації Постачальником відповідної видаткової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. (п. 4.2 Договору)
В розділі 5 «Поставка товарів» Договору сторонами передбачено:
- місце та умови поставки товарів: товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника на умовах DDP (згідно ІНКОТЕРМС 2000): Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2 (п. 5.2);
- представник Замовника при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості та асортименту товару, вказаному у видатковій накладній, розписатися за отримання товару у видатковій накладній та видати представнику Постачальника довіреність на отримання їм даної партії товару (п. 5.3);
- товар постачається партіями відповідно до письмових заявок Замовника (п. 5.4);
- право власності на отовар, зазначений в специфікації(ях) – додатку(ах) до цього Договору, переходить до Замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом (п. 5.5).
У відповідності до умов Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів згідно письмової заявки Замовника у строки, встановлені Договором (п. 6.3.1 Договору) та має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (п. 6.4.1 Договору).
В свою чергу, Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар. (п. 6.1.1 Договору)
Згідно п. 10.1 Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. 
Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано. 
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, а саме здійснив поставку відповідачу обумовленого Договором товару на загальну суму 198 906,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 15 від 29.05.2023 на суму 89 208,00 грн. і № 31 від 21.06.2023 на суму 109 698,00 грн.
Зазначені видаткові накладні № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023 підписані уповноваженими особами Постачальника і Замовника, підпис представника Постачальника скріплений печаткою Товариства, а підпис представника Замовника скріплений кутовим штампом «ПрАТ «ЗЕРЗ» КОМОРА № 55».
Також факт поставки товару на виконання Договору поставки № 230316-7 від 16.03.2023 податковими накладними № 145 від 29.05.2023 і № 10 від 21.06.2023 з квитанціями про їх доставлення до центрального рівня ДПС України. 
Крім того, на виконання умов Договору до кожної парті поставки товару надавалися Замовником надані Постачальнику довіреності на отримання ТМЦ № 1813 від 24.05.2023 і № 1935 від 20.06.2023, які виписані на ім`я уповноважених осіб ПрАТ «ЗЕРЗ»
Відповідач отримання від позивача товару по Договору поставки № 230316-7 від 16.03.2023 згідно видаткових накладних № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023 на загальну суму 198 906,00 грн. не заперечив.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору поставки № 230316-7 від 16.03.2023 на суму 198 906,00 грн. є доведеним.
Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначав, що на момент його звернення до суду з позовом у даній справі відповідачем товар, поставлений згідно укладеного сторонами Договору поставки № 230316-7 від 16.03.2023, у визначені цим Договором строки та в повному обсязі не оплачений. Заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становила 198 906,00 грн.
Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. 
За приписами частини 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).
У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.
Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України).
Умовами пункту 4.2 Договору сторони погодили, що Замовник здійснює оплату вартості поставленого товару протягом 45 банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної на отримання товару. 
Отже, з моменту поставки товару та отримання відповідачем рахунку на оплату товару, як зазначено в п. 4.2 Договору, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 45 банківських днів з дати отримання відповідачем кожної окремої партії товару. 
Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого за Договорами поставки товару.
З урахуванням викладеного, оплатити товар, поставлене за видатковою накладною № 15 від 29.05.2023, відповідач мав у строк до 31.07.2023 включно, а товар, поставлений за видатковою накладною № 31 від 21.06.2023, – у строк до 23.08.2023 включно. 
Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата отриманого товару у повному обсязі та передбачені Договором строки не здійснена. 
02.10.2023 позивач звернувся до відповідача з Претензією за вих. № 549 від 02.10.2023, в якій вимагав здійснити повний розрахунок в розмірі 198 906,00 грн. за поставлений товар за Договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023.
Відповідачем зазначена претензія залишена без належного реагування, вимоги позивача задоволені не були. 
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За приписами ст., ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023 щодо поставки товару. 
На момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконані не були. 
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем після подання позивачем позовної заяви перераховано ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» 198 906,00 грн., у підтвердження чого відповідачем надані суду платіжні інструкції № 1652 від 01.03.2024 на суму 82 208,00 грн. із призначенням платежу: «Оплата зг. дог. № 230316-7 від 16.03.23 р., по в/н № 15 від 29.05.23 р.» і № 1653 від 01.03.2024 на суму 109 698,00 грн. із призначенням платежу: «Оплата зг. дог. № 230316-7 від 16.03.23 р., по в/н № 31 від 21.06.23 р.». 
Позивач факт отримання від відповідача коштів в розмірі 198 906,00 грн. підтвердив та просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у зв`язку із відсутністю предмету спору в цій частині позовних вимог. 
Таким чином, станом на час вирішення спору судом заборгованість (основний борг) за поставлений товар згідно Договору поставки № 230316-7 від 16.03.2023 у відповідача перед позивачем відсутня.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується сплата відповідачем заборгованості за Договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023 в розмірі 198 906,00 грн. після відкриття провадження у справі № 908/354/24, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення з ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» на користь ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» 198 906,00 грн. основного боргу за Договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023, у зв`язку із чим провадження у справі № 908/354/24 в цій частині позовних вимог підлягає закриттю. 
Судом роз`яснюється сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. 
Відповідно до змісту ст., ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023 підтверджено матеріалами справи.
Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Позивачем, окрім основної суми заборгованості, заявлено до стягнення з відповідача 2 913,48 грн. 3 % річних та 3 738,36 грн. інфляційних втрат. 
Оскільки матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем умов та строків оплати отриманого від позивача товару за Договором № 230316-7 від 23.03.2023, нарахування позивачем відповідачу інфляційних втрат та річних відсотків є правомірним.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. 
Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно розрахунку позивача сума 3 % річних за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого товару за Договором поставки № 230316-7 від 23.03.2023 становить 2 913,48 грн., яка розрахована по видатковій накладній № 15 від 29.05.2023 за період з 01.08.2023 по 07.02.2024 (1 399,68 грн.) та по видатковій накладній № 31 від 21.06.223 за період з 24.08.2023 по 07.02.2024 (1 513,80 грн.). 
Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунків за поставлений товар та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.
З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 2 913,48 грн. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця – інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця – інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Відповідно до розрахунку позивача сума інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті поставленого товару за Договором поставки № 230316-7 від 23.03.2023 становить 3 738,36 грн., яка розрахована по видатковій накладній № 15 від 29.05.2023 за період серпень – грудень 2023 року включно (970,47 грн.) та по видатковій накладній № 31 від 21.06.223 за період вересень – грудень 2023 року включно (2 767,89 грн.). 
Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунку за надані послуги, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний правильно.
З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 738,36 грн. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.
Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення, в тому числі інфляційних нарахувань та 3 % річних, суду не наданий.
Заперечення відповідача стосовно того, що вимоги про стягнення 2 913,48 грн. 3 % річних та 3 738,36 грн. інфляційних втрат мають бути залишені судом без розгляду, оскільки вони заявлені до особи, яка не є відповідачем у справі № 908/354/24, судом оцінюються критично.
Суд вважає, що в прохальній частині позовної заяви має місце технічна помилка в частині зазначення юридичної особи, до якої пред`явлені позовні вимоги. При цьому, судом враховано, що спірний Договір поставки № 230316-7 від 16.03.2024 укладено саме між ТОВ «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ» та ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», товар за видатковими накладними № 15 від 29.05.2023 і № 31 від 21.06.2023 поставлявся саме відповідачу, що відповідачем не заперечувалося. Крім того, на час постановлення судом рішення у цій справі відповідачем визнано та повністю оплачено суму основного боргу в розмірі 198 906,00 грн. Отже, відповідачем за позовом у справі № 908/354/24 є саме ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД». 
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. 
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.
Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, судом визнані безпідставними. 
На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 738,36 грн. інфляційних втрат та 2 913,48 грн. 3 % річних. В частині стягнення з відповідача 198 906,00 грн. основного боргу за поставлений товар провадження у справі підлягає закриттю. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини. 
За змістом ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. 
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
Згідно з п. 5 ч. 1, ч. 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається повністю в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. 
Враховуючи наведене та наявність у справі клопотання позивача про повернення з Державного бюджету України судового збору пропорційно сумі основної заборгованості у зв`язку із закриттям провадження у справі, суд зазначає, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України за відповідною ухвалою судовий збір в розмірі 2 983,59 грн. у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог. 
Керуючись ст., ст. 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», м. Запоріжжя про стягнення 205557,84 грн. заборгованості за договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023 задовольнити частково.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 01056273) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, буд. 17, ідентифікаційний код юридичної особи 44002610) 3 738 (три тисячі сімсот тридцять вісім) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 2 913 (дві тисячі дев`ятсот тринадцять) грн. 48 коп. 3 % річних та 99 (дев`яносто дев`ять) грн. 78 коп. витрат зі сплати судового збору. Видати наказ. 
3. Провадження у справі № 908/354/24 в частині позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД», м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», м. Київ 198 906,00 грн. основного боргу за договором поставки № 230316-7 від 16.03.2023 закрити.
4. Повернути ухвалою суду Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПРОМРЕЗЕРВ», (03057, м. Київ, вул. Сім`ї Бродських, буд. 17, ідентифікаційний код юридичної особи 44002610) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 983,59 грн. у зв`язку із закриттям провадження у справі № 908/354/24 в частині позовних вимог. 
Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 22» квітня 2026 р.

Суддя Н. Г. Зінченко 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.