ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/1918/24	Головуючий у 1-й інстанції Тренич А.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/198/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Панькевич Т.І. 
та представника заявниці — адвоката Данильчук Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 597/1918/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данильчук Назарій Богданович, на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року, ухваленого суддею Тренич А.Г., за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В:
у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутньою. В обґрунтування вимог заявник зазначила, що в 2008 році ОСОБА_3 , яка є її дочкою та проживала в АДРЕСА_1 , покинула місце свого проживання та виїхала у невідомому напрямку, не повідомивши їй про наступне місце свого проживання. Протягом 16 років заявниці невідоме місце перебування її дочки ОСОБА_4 і остання не подала про себе жодної звістки. Визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою необхідно для вирішення питання майнових прав та визначення з 1/5 частиною будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи наведене, просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 безвісно відсутньою з 01 січня 2009 року.
Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи безвісно відсутньою залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данильчук Назарій Богданович, просить скасувати рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким заяву задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявниці зазначає, що підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:
а)відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;
б)відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;
в)сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;
г)наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
З довідки міської ради № 19-15/1/2064 від 29.08.2024 року, вбачається, що ОСОБА_5 , з 2008 року по місцю своєї реєстрації в АДРЕСА_1 , не проживає.
Крім того, факт безвісної відсутності ОСОБА_3 по місцю своєї реєстрації в с. Бедриківці, Чортківського (Заліщицького) району, Тернопільської області з 2008 року в судовому засіданні, також підтвердили сусіди свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які допитувалися судом.
З метою офіційного розшуку ОСОБА_3 та встановлення її місця перебування заявниця звернулась із заявою у ВП № 4 Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області.
Листом № 13397-2024 від 17.10.2014 року ВП №4 Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області повідомило про те, що в 2023 року ОСОБА_3 , в Генеральному консульстві України в Неаполі, отримала паспорт України для виїзду закордон. При цьому, можливості її розшукати в Неаполі немає, оскільки це інша держава. Також, як вбачається з довідок міської ради відсутність за місцем проживання ОСОБА_3 становить 17 років. З відповіді поліції та консульства, то з 23.08.2023 року пройшло вже 2 роки 4 місяці.
Крім того, визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою заявниці необхідно для вирішення питання майнових прав та визначення з 1/5 частиною -будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .
Відтак заявницею доведено усі складові для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутньою.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступав.
У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 — адвокат Данильчук Н.Б. апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом R068049591164.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 — адвоката Данильчук Н.Б., проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 народилася в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044807092 від 01.05.2024 року.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.05.1988 року слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 10.05.1988 року зареєстрували шлюб в Бедриківській сільській раді народних депутатів Заліщицького району. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_10 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаному шлюбі народився син ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 від 11.05.1991 року.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 02.04.2024 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №104.
23 лютого 2000 року Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області видано паспорт серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також Заліщицьким відділенням Борщівської міжрайонної державної податкової інспекції видано ОСОБА_3 картку фізичної особи-платника податків НОМЕР_5 .
Згідно довідки Бедриківського старостинського округу Заліщицької міської ради № 19-15/1/2281 від 10.01.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2008 року не проживає по даний час і до складу її сім`ї входять син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Бедриківського старостинського округу Заліщицької міської ради № 19-15/1/2246 від 18.12.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає за місцем реєстрації з 2008 року.
З метою офіційного розшуку ОСОБА_3 та встановлення її місця перебування, 09.10.2024 року заявник звернулася із заявою у ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області.
Згідно повідомлення ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області №13397-2024 від 17.10.2024, на підставі звернення ОСОБА_1 під час проведення перевірки для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань підстав не має, оскільки відсутні дані які б вказували на наявність в даній події ознак кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Додатково інформували, що в ході проведеної перевірки встановлено, що в 2023 році в Генеральному консульстві України в Неаполі ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Також в листі ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області №10081-2025 від 17.01.2025 на запит ОСОБА_1 № 03/25 від 10.01.2025 року повідомлено, що за результатами здійснених працівниками СКП пошукових заходів було встановлено місце знаходження ОСОБА_3 .
Міністерство закордонних справ в листах за № 71/36-523/2-124771 від 14.10.2025, № 71/36-523/2-146573 від 27.11.2025 повідомило, що згідно з обліковою базою Генерального консульства України в Неаполі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 , дата видачі – 23.08.2023, орган, що видав – 3ІТА2.
З наданих Міністерством закордонних справ документів (Відомості про оформлення паспорта) встановлено, що 04.12.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Генеральному консульстві України в Неаполі отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 , дата видачі – 23.08.2023, дата закінчення строку дії – 23.08.2033.
В заяві-анкеті для внесення інформації для Єдиного державного демографічного реєстру, яка була подана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при подачі на оформлення ПГУВК остання зазначила адресу свого перебування за кордоном – АДРЕСА_2 та контактний номер тел. НОМЕР_7 .
Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи з`ясовані відомості про дійсне перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за межами України. Тому підстав для її визнання безвісно відсутньою немає.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).
Цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість зміни в судовому порядку правового статусу фізичної особи шляхом визнання її безвісно відсутньою чи оголошення її померлою, що визначено пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України. Необхідність у зміні правового статусу фізичної особи виникає у зв`язку з тим, що невизначеність правового становища особи, яка тривалий час відсутня у місці свого постійного проживання, створює певні перешкоди щодо реалізації суб`єктивних прав фізичними та юридичними особами, які перебувають із нею в певних правовідносинах.
Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).
Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).
Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
Законодавець пов`язує визнання особи безвісно відсутньою зі встановленням відповідного юридичного складу, тобто сукупністю взаємопов`язаних юридичних фактів, що становлять предмет доказування.
Такою сукупністю юридичних фактів, тобто юридичним складом, є:
а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
Вказане відповідає висновками Верховного Суду у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17, від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17, від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17, від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц, від 05 червня 2024 року у справі № 183/7128/23, від 11 листопада 2024 року в справі № 229/4416/21.
Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України.
Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044807092 від 01.05.2024 року.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання її дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутньою.
Обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_3 , яка є її дочкою проживала в АДРЕСА_1 , покинула місце свого проживання та виїхала у невідомому напрямку, не повідомивши їй про наступне місце свого проживання та з 2008 року їй невідоме місце перебування її дочки.
Крім того, визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою заявниці необхідно для вирішення питання майнових прав та визначення з 1/5 частиною -будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до довідки Бедриківського старостинського округу Заліщицької міської ради № 19-15/1/2246 від 18.12.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає за місцем реєстрації з 2008 року (а.с.38).
З метою офіційного розшуку ОСОБА_3 та встановлення її місця перебування, 09.10.2024 року заявниця звернулася із заявою у ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області.
Згідно повідомлення ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області №13397-2024 від 17.10.2024, на підставі звернення ОСОБА_1 під час проведення перевірки для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань підстав не має, оскільки відсутні дані які б вказували на наявність в даній події ознак кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Додатково проінформовано, що в ході проведеної перевірки встановлено, що в 2023 році в Генеральному консульстві України в Неаполі ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.22).
Також в листі ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області №10081-2025 від 17.01.2025 на запит ОСОБА_1 № 03/25 від 10.01.2025 року повідомлено, що за результатами здійснених працівниками СКП пошукових заходів було встановлено місце знаходження ОСОБА_3 (а.с.53).
В ході розгляду даної справи ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 01.10.2025 витребувано у Генерального консульства України в Неаполі через Міністерство закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1, електронна адреса: cons_or@mfa.gov.ua) інформацію, про те, чи отримувала ОСОБА_3 в 2023 році паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Якщо так, то повідомити, які документи надавала ОСОБА_3 для отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон та чи повідомляла ОСОБА_3 про своє місце проживання або перебування (а.с.142-144). 
На виконання вимог ухвали суду Міністерство закордонних справ в листі № 71/36-523/2-124771 від 14.10.2025 повідомило, про наявність у відомчій інформаційній системі (BIC) Міністерства закордонних справ України відомостей про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (ПГУВК) серії НОМЕР_6 від 23.08.2023 на ім`я ОСОБА_3 . Орган видачі – 3ІТА2 (Генеральне консульство України в Неаполі). Згідно відомостями, зазначеними власноручно ОСОБА_3 у заяві-анкеті для внесення інформації для Єдиного державного демографічного реєстру, при оформленні паспорта, адреса її перебування за кордоном станом на 07.08.2023 року – вул. Сальваторе Квазімодо, 19 – місто Монтепаоне КЗ, Італійська Республіка (а.с.152).
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відомості про перебування ОСОБА_3 , згідно повідомлення ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області були отримані 17.10.2024, на підставі звернення ОСОБА_1 та встановлено, що в 2023 році в Генеральному консульстві України в Неаполі ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тоді як з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, ОСОБА_1 звернулася до суду 19.12.2024, тобто річний строк з дня одержання останніх відомостей про місце перебування ОСОБА_3 не сплив, що позбавляє суд можливості на підставі статті 43 ЦК України визнати останню безвісно відсутньою.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що заявниця посилається на втрату зв`язку з донькою з 2008 року, проте доказів щодо з`ясування причини відсутності доньки ОСОБА_3 за останнім відомим місцем проживання заявниця не навела. 
При цьому сам виїзд ОСОБА_3 за кордон та відсутність інформації, де саме вона перебуває на час розгляду справи не може бути підставою для визнання її безвісно відсутньою.
Ураховуючи, що заявниця належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надала, зокрема не довела відсутність відомостей про дійсне місце перебування ОСОБА_3 , зокрема, з урахуванням твердження заявника щодо її виїзду за межі України, неможливість отримання цих відомостей, а суд таких доказів у порядку частини другої статті 294 ЦПК України не встановив, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.
При цьому обґрунтованим є висновок суду першої інстанцій, що сам по собі факт втрати ОСОБА_1 зв`язку з донькою ОСОБА_3 та/або її небажання спілкуватися з нею, і фактична відсутність у заявниці відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.
Відтак твердження заявниці, на те, що нею доведено усі складові для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутньою є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду, та фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається заявниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данильчук Назарій Богданович, слід залишити без задоволення, а рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данильчук Назарій Богданович, залишити без задоволення.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 лютого 2026 року.

Головуюча         Н.М. Храпак

Судді:         Б.О. Гірський

М.В. Хома