ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4930/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року (суддя Хилько Л.І.) в адміністративній справі №340/4930/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його розглянути заяву та, відповідно до висновків суду, перевести на пенсію за вислугу років, згідно пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ в розмірі, передбаченому пунктом "а" статті 13 цього Закону з часу настання права на таку пенсію, а саме з 17.02.2020, перерахувати та виплатити зазначену пенсію. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що календарна вислуга може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку 393.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача в перерахунку та переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років згідно пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_1 та перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років , згідно пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб” в розмірі, передбаченому пункту “а” статті 13 цього Закону з 08.07.2023 р., перерахувати та виплатити зазначену пенсію. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення з відповідним позовом до суду. Зазначено, що вислуга років позивача становить 28 років 8 місяців 16 днів, з яких: 23 роки 01 місяць 14 днів – час служби в календарному обчислені, 05 років 07 місяців 2 дні – у пільговому обчислені, що не дає позивачу право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону №2262. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків. 
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 23.05.1997 року по 05.08.1998 року прийнятий на посаду стрільця спец ВОХОР СП МО Титан ВДСО при УМВС України в Кіровоградській області. З 19.01.1999 року по 06.11.2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. З 07.01.2015 року по 17.02.2020 року перебував на службі в Національній поліції України.
17.02.2020 року на підставі наказу Головного управління поліції в Кіровоградській області № 60-о/с згідно з п.2 ч.І ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” звільнено зі служби в поліції (через хворобу- за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).
В лютому 2020 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області позивача була призначена пенсія по інвалідності. 
ОСОБА_1 звернувся до головного управління із заявою про переведення на пенсію за вислугу років згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Проте заява позивача не була розглянута відповідачем, що і стало наслідком звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон України № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Згідно з п. "а" ст. 1-2 Закону № №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.
Відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Відповідно до ст. 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищезазначених вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, у якій зазначено, що в цілях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови № 393.
Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
В спірному випадку заява позивача не була розглянута відповідачем та за наслідком її розгляду не було прийнято рішення по суті.
Доказів протилежного суду не надано.
За таких обставин в спірному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не здійснив належні дії щодо розгляду заяви позивача, а тому є правові підстави для зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на пенсію за вислугу років , згідно пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб” в розмірі, передбаченому пункту “а” статті 13 цього Закону з 08.07.2023 р.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції безпідставно зобов`язав перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років , згідно пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб” в розмірі, передбаченому пункту “а” статті 13 цього Закону з 08.07.2023 р., та перерахувати та виплатити зазначену пенсію, оскільки відповідач не приймав рішення по суті, яким відмовлено у переведені на вказану пенсію, а тому таке зобов`язання є втручання у дискреційні повноваження пенсійного органу. 
Щодо строку звернення з цим позовом до суду, слід зазначити, що не розгляд відповідачем заяви позивача по суті є триваючим порушенням, а тому в даному випадку не можливо стверджувати про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення з цим позовом до суду, адже такий строк фактично мав бути розпочатий саме із прийняттям відповідачем рішення за результатами розгляду заяви позивача, чого в спірному випадку не було. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок та переведенні на пенсію за вислугу років згідно пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб”. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок та переведенні на пенсію за вислугу років згідно пункту “а” статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб” та прийняте відповідне рішення по суті. 
У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова