ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/5117/25 пров. № А/857/27974/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці, 
на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (суддя – Ланкевич А.З., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/5117/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Лемберг ЗІЗ” до Львівської митниці, 
про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

У березні 2025 року позивач ТОВ “Лемберг ЗІЗ” звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100517/2 від 09.10.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації №UA209230/2024/003243; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100523/2 від 16.10.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації №UA209230/2024/003316; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100538/2 від 23.10.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації №UA209230/2024/003405; стягнути судові витрати з відповідача в користь позивача, а саме: судовий збір у розмірі 12112,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100517/2 від 09.10.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/003243. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100523/2 від 16.10.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/003316. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100538/2 від 23.10.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/003405. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений за подання цього позову, у сумі 12112,00 гривень. 
До суду першої інстанції 11.06.2025 надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн, заявлених при подачі позовної заяви. 
Відповідач подав клопотання (заперечення на заяву позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу). Вважав, що стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн є безпідставним, оскільки зазначена сума витрат, понесених позивачем на оплату зазначених послуг, є необґрунтованою, значно завищеною та такою, яка не відповідає критеріям співмірності.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 заяву про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката – задоволено. Ухвалено додаткове судове рішення в адміністративній справі №380/5117/25. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Лемберг ЗІЗ” витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 гривень. 
З цим додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого це додаткове рішення підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповіді на відзив, представник позивача наводить додаткові пояснення щодо обставин справи, які міг зазначити у позовній заяві. В той же час, щодо аргументів митниці, викладених у відзиві на позовну заяву, то у відповіді наведено спростування, яке дублюється із аргументами зазначеними у позовній заяві.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене додаткове рішення суду від 18.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму судових витрат. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Так, згідно з ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Отже, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. 
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням 09.06.2025 року у справі Львівським окружним адміністративним судом рішення, яким позов задоволено повністю, результат якого наведено в описовій частині цієї постанови. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта. 
У розглядуваній справі судом встановлено, що представником позивача направлено суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу. Сума таких витрат складає 4500,00 грн.. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано наступні документи (їх копії): договір про надання правової допомоги №02/25 від 02.01.2025 року та додаток № 4 від 13.03.2025р., платіжну інструкцію №2221 від 13.03.25р. про оплату правової допомоги; звіт про надану правову допомогу (проміжний) від 17.03.2025р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000558 від 22.03.2017р., ордер ВС № 1354314 від 14.03.2025р..
У поданій позовній заяві позивач по справі просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на його користь понесені ним витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн..
Згідно умов договору про надання правової допомоги №02/25 від 02.01.2025 року та додатку № 4 від 13.03.2025р., сторони визначили фіксовану суму гонорару у розмірі 4500,00 грн. Згідно платіжної інструкції №2221 про оплату правової допомоги, оплата правової допомоги проведена у розмірі 4500,0 грн. Згідно звіту про надану правничу допомогу (проміжний) від 17.03.2025р. вказано найменування правничої допомоги – написання (складення) позовної заяви для оскарження в адміністративному суді трьох рішень митного органу щодо коригування митної вартості та карток відмови із затраченим часом 5 годин.
Додані до матеріалів справи документи підтверджують надання адвокатом Цебаком І.С. на підставі договору про надання правничої допомоги №02/25 від 02.01.2025 року і додатку №2 до цього договору професійної правової допомоги ТОВ “Лемберг ЗІЗ”. Понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн підтверджується звітом про надану правничу допомогу (проміжний) від 17.03.2025р., платіжною інструкцією №2221 про оплату правової допомоги.
Суд враховує, що спір у справі виник щодо трьох рішень відповідача про коригування митної вартості та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. 
Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення з урахуванням наданих позивачем доказів, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи конкретні обставини справи та зміст виконаних послуг, вважав, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зазначаючи, що вказаний розмір витрат позивача на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану учасників справи, є співмірним зі складністю справи та обсягом виконання відповідних робіт, враховуючи значний обсяг матеріалів (5 год. х 1000 грн.), що не спростовано відповідачем, а тому розмір понесених позивачем витрат у сумі 4500, 00 грн має бути стягнутий з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань. 
В апеляційній скарзі відповідач не обґрунтував належним чином заперечення щодо визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Колегія суддів вважає, що матеріалами справи в безспірному порядку підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат по оплаті професійної правничої допомоги при вирішенні Львівським окружним адміністративним судом цієї справи №380/5117/25. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без змін додаткового рішення суду у справі, яке ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в адміністративній справі №380/5117/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Лемберг ЗІЗ” до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос