П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/7810/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
24 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі – відповідач, ГУ ДПС), у якому просила: визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо видачі ОСОБА_1 довідок для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93 № 3723-ХIІ з підстав відсутності у відповідних повноважень, оформлену листом від 27.01.2025 року; зобов`язати Головне управління ДПС в Хмельницькій області надати довідки ОСОБА_1 для призначення пенсії державного службовця згідно з додатками 1-6 Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 за прирівняною посадою.
Відповідно до позовної заяви, позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.
Вказує, що звільнена 12.09.2016 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за операціями у сфері торгівлі та послуг Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Хмельницькій області.
Зазначає, що з 07.06.2016 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стверджує, що 14.01.2025 року її представником - адвокатом Рудик В.В. було направлено адвокатський запит до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просила видати довідки для призначення пенсії державного службовця згідно з додатками 1-6 Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 на ім`я ОСОБА_2 (за прирівняною посадою).
Посилається на те, що листом від 27.01.2025 року відповідач повідомив, що в Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області відсутні посади до який можна прирівняти посаду головного державного ревізора- інспектора відділу погашення боргу Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції та рекомендував звернутися до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення для отримання довідок.
Позивач вважає протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 27.01.2025 року, а тому, звернулася до суду з цим позовом.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звільнена 12.09.2016 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за операціями у сфері торгівлі та послуг Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Хмельницькій області.
Стаж державної служби на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) становив понад 20 років, що сторонами не заперечується.
07.06.2016 позивачці призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин), яка виплачується й надалі.
Кам`янець-Подільська ОДПІ як юридична особа припинена внаслідок приєднання до ГУ ДФС у Хмельницькій області; надалі ГУ ДФС реорганізовано з утворенням Державної податкової служби України і ГУ ДПС у Хмельницькій області як її територіального органу.
ГУ ДПС у Хмельницькій області є діючим органом державної влади, у якому передбачені посади державної служби.
14.01.2025 представник позивачки звернувся до Головного управління ДПС у Хмельницькій області із заявою про видачу довідок для призначення (переведення на) пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі – Закон № 3723-XII у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) за формами, визначеними Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі – Порядок № 622 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Листом від 27.01.2025 ГУ ДПС відмовило у видачі таких довідок, пославшись на відсутність у відповідача відповідних повноважень та на те, що довідки мають видаватися органами соціального захисту населення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
Так, Закон України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» втратив чинність, крім статті 37, що згідно з пунктом 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII продовжує застосовуватися до осіб, визначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Частина перша статті 37 Закону № 3723-XII (в редакції, що підлягає застосуванню відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII) встановлює, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пункти 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII для осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 10 або 20 років стажу державної служби відповідно.
Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 у справі № 607/9429/17, застосовуючи зазначені норми, дійшов висновку, що збереження права на пенсію державного службовця після 01.05.2016 залежить від дотримання сукупності вимог щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII та пунктами 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
У даній справі сторони не ставлять під сумнів, що позивачка належить до кола осіб, яким збережено право на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-XII; спір стосується лише суб`єкта, уповноваженого видати довідки про заробітну плату.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (Порядок № 622).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб» внесено зміни до Порядку № 622; постанова № 823 набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 січня 2024 року.
Станом на дату виникнення спірних правовідносин у цій справі Порядок № 622 діяв у редакції з урахуванням змін, внесених постановою № 823.
У цій редакції, зокрема: пункт 4 Порядку № 622 визначає порядок розрахунку заробітку для пенсії державних службовців, у тому числі осіб, які на час звернення не працюють на державній службі: пенсія призначається з розміру 60 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної (прирівняної) посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі; пункти 4-1, 4-2 деталізують порядок визначення заробітної плати для осіб, які працювали в органах, що провели класифікацію посад, та осіб, які працювали до 01.01.2024 чи в органах без класифікації; пункт 5 у чинній на 27.01.2025 редакції передбачає, що довідки про заробітну плату державних службовців визначені за формами згідно з додатками 1–6 до Порядку № 622 і видаються виключно для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII особам, визначеним у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII; пункт 6 Порядку № 622 встановлює, що у разі ліквідації державного органу довідки видаються органом-правонаступником, а у разі його відсутності – у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики України за погодженням із Національним агентством України з питань державної служби; у разі перейменування посад, зокрема відсутності відповідних посад державної служби, прирівняння (встановлення відповідності) посад здійснюється за визначеним класифікаційним кодом; якщо посаду не було класифіковано, довідки видаються з урахуванням умов, що діяли до 01.01.2024 року.
Колегія суддів вказує на те, що до внесення змін постановою № 823 форми довідок затверджувались постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», яка, однак, втратила чинність з 13.11.2024 на підставі постанови Пенсійного фонду України № 30-1 від 18.09.2024 року.
Отже, на дату виникнення спірних правовідносин у цій справі форми довідок визначаються безпосередньо додатками 1–6 до Порядку № 622, а не окремим актом Пенсійного фонду України.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 № 750 затверджено Порядок видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад (далі - Порядок № 750 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Так, пункт 3 Порядку № 750 встановлює, що у разі ліквідації державного органу без правонаступника або якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби, довідки для призначення пенсії видають: Міністерство соціальної політики України - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було в державних органах, юрисдикція яких поширювалася на всю територію України (крім Національного банку України); Національний банк України - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було в установах, філіях та представництвах Національного банку України; структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення) рад - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування.
Пункт 7 Порядку № 750 передбачає, що у разі відсутності або перейменування (відсутності) у державному органі посади, що була останньою, яку особа займала на державній службі, її посада визначається цим органом згідно з додатком 1 до цього Порядку або за відповідною категорією, підкатегорією з урахуванням юрисдикції державного органу.
У разі відсутності або перейменування в державному органі посади державної служби, що була останньою, яку особа займала на державній службі після 01 травня 2016 року, її посада визначається цим органом згідно з додатком 1 до цього Порядку або за відповідною категорією, підкатегорією з урахуванням юрисдикції державного органу.
Довідка для призначення пенсії видається державним органом, в якому працювала особа, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 622.
Отже, суд виходить з того, що Порядок № 750 запроваджує резервний механізм видачі довідок через органи соціального захисту лише у випадках, коли відсутній правонаступник або фактично неможливо визначити відповідну посаду у правонаступнику (відсутні посади державної служби як такі).
Верховний Суд у постанові Великої Палати КАС від 16.06.2022 у справі № 399/473/17 зазначив, що відсутність чи недосконалість підзаконного регулювання, у тому числі щодо форм довідок про заробітну плату, не може бути підставою для відмови в реалізації гарантованого законом права на пенсію, а державні органи зобов`язані сприяти реалізації цього права, а не перешкоджати йому.
Цей висновок є релевантним для оцінки поведінки відповідача у частині тлумачення своїх повноважень щодо видачі довідок для призначення пенсії державного службовця.
Так, щодо належного суб`єкта видачі довідок, то суд зазначає про таке.
Суд ретельно оцінює, який саме орган повинен був видати позивачці довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця за статтею 37 Закону № 3723-XII станом на момент розгляду її заяви (січень 2025 року).
Зі змісту пункту 6 Порядку № 622 (в редакції постанови № 823) вбачається така послідовність.
У разі ліквідації державного органу первинним суб`єктом видачі довідок є орган-правонаступник.
Лише якщо правонаступник відсутній, або якщо в ньому на час призначення пенсії відсутні відповідні посади державної служби, довідки видаються у порядку, визначеному Міністерством соціальної політики України (тобто за Порядком № 750).
У цій справі: функції Кам`янець-Подільської ОДПІ з адміністрування податків та зборів у результаті послідовних реорганізацій перейшли до ГУ ДФС у Хмельницькій області, а згодом – до ГУ ДПС у Хмельницькій області; ГУ ДПС є діючим органом державної влади, який виконує функції податкового органу на території області та має штат посад державної служби; у штаті відповідача відсутня тотожна за назвою посада «головний державний ревізор-інспектор Кам`янець-Подільської ОДПІ», проте наявні посади державних службовців, що здійснюють аналогічні контрольні та адміністрування податків функції.
Ці обставини свідчать, що функціональне та організаційне правонаступництво щодо органу, де працювала позивачка, здійснює саме ГУ ДПС у Хмельницькій області.
При цьому, посилання відповідача на різний «рівень» органів (районний/обласний) не змінює оцінки: поділ органів за рівнями у Законі № 889-VIII використовується передусім для цілей визначення умов оплати праці та класифікації посад, але не для позбавлення осіб права на пенсійне забезпечення чи перекладання обов`язку правонаступника на інший орган.
Враховуючи також, що Порядок № 622 прямо допускає визначення прирівняної посади (у тому числі, з використанням класифікаційного коду), саме для таких ситуацій, коли посада змінена або перейменована, суд вважає, що відсутність посади з ідентичною назвою не означає «відсутності відповідних посад» в розумінні пункту 6 цього Порядку.
Умови застосування Порядку № 750 як резервного механізму (ліквідація органу без правонаступника, фактична відсутність посад державної служби) у даному випадку не виконуються.
Отже, підстав для покладання обов`язку видачі довідок на органи соціального захисту населення немає.
З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що належним суб`єктом, уповноваженим видати позивачці довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця, є Головне управління ДПС у Хмельницькій області як правонаступник органу, в якому вона проходила державну службу.
Оспорюваний лист від 27.01.2025 містить основний мотив відмови: ГУ ДПС вважає, що не має повноважень видавати довідки для призначення пенсії державного службовця; заявниці рекомендовано звернутися до органів соціального захисту населення для отримання довідок.
Суд, діючи в межах статті 2 КАС України, перевіряє саме ті мотиви, якими керувався відповідач на момент прийняття рішення, і не підмінює їх іншими можливими підставами відмови.
З урахуванням наведеного вище аналізу Порядку № 622 та Порядку № 750 суд вважає, що: висновок відповідача про відсутність у нього повноважень видавати довідки не ґрунтується на правильному тлумаченні пункту 6 Порядку № 622; формальне посилання на Порядок № 750 без з`ясування наявності/відсутності правонаступника органу, де працювала позивачка, є необґрунтованим; отже, відмова у видачі довідок з мотивів відсутності повноважень є юридично помилковою і суперечить вимогам законності, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 КАС України.
Правова позиція Верховного Суду у справі № 399/473/17 підтверджує, що державні органи повинні організовувати свою діяльність так, щоб забезпечувати реалізацію гарантованих законом прав (зокрема, на пенсію державного службовця), а не створювати перепони шляхом формального посилання на підзаконні акти чи недоліки їх регулювання.
Відтак суд приходить до висновку, що відмова ГУ ДПС у Хмельницькій області, оформлена листом від 27.01.2025, є протиправною, оскільки: прийнята не у спосіб, що відповідає Порядку № 622 та Порядку № 750; ґрунтується на хибному розумінні власних повноважень; призводить до безпідставного ускладнення реалізації позивачкою права на пенсію державного службовця.
Щодо способу захисту права позивачки, то суд виходить із таких міркувань.
Позивачка просить не лише визнати відмову протиправною, а й зобов`язати ГУ ДПС видати довідки за формами, визначеними додатками 1–6 до Порядку № 622, за прирівняною посадою.
За змістом статті 245 КАС України, суд, задовольняючи позов, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, якщо із закону прямо випливає обов`язок такого суб`єкта вчинити ці дії та у нього відсутня дискреція щодо питання вчинення чи не вчинення цих дій.
У даному випадку: з пунктів 4, 5, 6 Порядку № 622 та пункту 7 Порядку № 750 випливає обов`язок відповідного державного органу (або органу соціального захисту – залежно від ситуації) видати довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця; після встановлення, що належним суб`єктом у спірних правовідносинах є саме ГУ ДПС у Хмельницькій області, у відповідача відсутня дискреція щодо того, видавати чи не видавати довідки – він зобов`язаний їх видати, визначивши прирівняну посаду та розмір виплат відповідно до Порядку № 622; конкретне визначення прирівняної посади та розмірів виплат є технічним питанням, яке належить до компетенції відповідача й не потребує заміни його розрахунків судом.
Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 у справі № 607/9429/17, розглядаючи спори щодо пенсійного забезпечення державних службовців, наголошував на необхідності обрання судами ефективного способу захисту, який реально відновлює порушене право, а не обмежується суто декларативним визнанням протиправності.
З огляду на це, суд вважає, що у даній справі належним способом захисту є як визнання протиправності відмови, так і пряме зобов`язання відповідача видати довідки за формами згідно з додатками 1–6 до Порядку № 622.
На підставі всебічної оцінки доказів та правового регулювання, чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин, суд дійшов таких висновків.
ОСОБА_1 належить до кола осіб, яким збережено право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII та пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
ГУ ДПС у Хмельницькій області є правонаступником органів ДФС/ОДПІ, в яких позивачка проходила державну службу, та належним суб`єктом для видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця.
Відмова ГУ ДПС у видачі таких довідок, оформлена листом від 27.01.2025 з мотивів відсутності повноважень та посиланням на компетенцію органів соціального захисту, суперечить пункту 6 Порядку № 622 і Порядку № 750, не відповідає вимогам законності та обґрунтованості і є протиправною.
Для ефективного захисту порушеного права позивачки необхідно зобов`язати ГУ ДПС у Хмельницькій області видати їй довідки за формами, передбаченими додатками 1–6 до Порядку № 622, за відповідною (прирівняною) посадою державної служби за останнім місцем роботи.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.