ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 лютого 2026 року	Справа №160/32738/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 14.11.2025 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплати на користь ОСОБА_1 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 .
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 25.03.2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старшого стрільця взводу охорони роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 25.03.2022 року № 12. 01.06.2022 року позивача було призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.06.2022 року № 86. 11.11.2022 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 11.11.2022 року № 322. 01.05.2024 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.05.2024 року № 152. 29.12.2024 року позивача було призначено на посаду заступника начальника тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по (стройовій частині) від 29.12.2024 року № 426. 29.12.2024 року позивача було допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника тилу – заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 29.12.2024 року № 426. На думку позивача, бездіяльність відповідача полягає у не видання наказів про виплату Позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року включно. На думку позивача сума невиплачених коштів додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць становить 1 004 000,00 гривень. Позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, 19.02.2024 року №2906, 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена. Позивач, проходив службу у м. Ржищів, Київської області та у період з 01.11.2022 року по 30.08.2024 року винаймав житло для себе та своєї сім`ї, що складається з 4-х (чотирьох) осіб, не рахуючи позивача. Незважаючи на поданий рапорт від 07.12.2022 року №2900 компенсація за піднайом житла йому не виплачувалась. Таким чином бездіяльність відповідача полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року. У серпні 2024 року військова частина НОМЕР_1 переїхала з м. Ржищів, Київської області до АДРЕСА_2 . Разом з позивачем переїхало три його дитини, таким чином позивачу повинно була бути нарахована підйомна допомога в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, однак відповідний рапорт позивача від 11.11.2025 року №16997 не був розглянутий.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 року зазначена вище справа розподілена та 24.11.2025 року передана судді Пруднику С.В.
В період з 17.11.2025 року по 21.11.2025 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (за період з 01.02.2023 року по 14.08.2025 року в частині додаткової винагороди відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань; не виплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки; з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року в частині індексації грошового забезпечення, з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року в частині грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 ).
В установлений ухвалою суду від 24.11.2025 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
15.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою. Прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 : довідку про розмір нарахованого грошового утримання за період з 01.02.2023 року по 31.11.2025 року ОСОБА_1 ; письмові та вмотивовані пояснення щодо нарахування (не нарахування) та виплати (або не виплати) додаткової винагороди відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки; різниці індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року; грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року; підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з м. Ржищів Київської області до АДРЕСА_2 . Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 31.12.2025 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
31.12.2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 Гайдая А.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Позивач протягом часу служби виконував не бойові (спеціальні) завдання) із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави, а звичайні щоденні завдання із тилового і речового забезпечення згідно власних функціональних обов`язків згідно із займаною посадою та посадовими інструкціями, що підтверджується наданими ним функціональними обов`язками кожної із займаних посад. При цьому, обов`язковою вимогою для виникнення права на призначення додаткової винагороди згідно з Постановою № 168 є підтвердження факту виконання бойових (спеціальних) завдань саме згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), що спростовує виконання Позивачем бойових (спеціальних) завдань у спірний період. Крім того, згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 обов`язковою ознакою бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави є виконання їх безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, що спростовує твердження позивача про його участь в бойових діях у спірний період. Підтвердження виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань на розгорнутих пунктах управління Державної спеціальної служби транспорту на підставі наказів Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про виконання завдань з управління підпорядкованими силами і засобами у складі відповідного пункту управління у матеріалах справи також відсутні. Пунктами 4, 5 розділу 34 Порядку №260 встановлено, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів є бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які з означених перелічених документів, що підтверджували би участь позивача у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів, слід констатувати, що підстави для призначення і виплати позивачу додаткової грошової винагороди згідно Постанови №168 також відсутні. Крім того, позивач у спірний період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року проходив службу року на виключно тилових посадах начальника речового складу, начальника речової служби, заступника начальника тилу та начальника тилу-заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , а матеріали справи, в тому числі і витребувані, не містять інформації щодо виконання ним безпосередньо бойових завдань або проходження служби у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил), або з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями. Доказів протилежного позивачем суду не надано. Будь-яких інших обставин, що підтверджують право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та Порядком №260, позивачем не наведено, та в матеріалах справи такі докази відсутні. За весь період військової служби позивач перебував в районах ведення воєнних (бойових) дій лише 1 (один) календарний день – 15.11.2023, про що йому була видана довідка форми 6 від 25.09.2025 року №2479, яка в подальшому послужила підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій. Отже, підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача додаткову винагороду відповідно до абз.3 п.1-1 Постанови №168 за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року відсутні. Жодної з підстав для призначення і виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, визначених пунктом 6 окремих доручень Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, №183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025, у позивача не виникало і в жодному з долучених ним до позовної заяви рапортів посилання на відповідну підставу не зазначено. Крім того, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що він звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти, за його твердженнями, були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена. Зазначене спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач – ОСОБА_1 означені рапорти від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998 на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даними рапортами до командира військової частини, реєстрував їх, особисто забирав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначені рапорти ніколи не поверталися, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини вони ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. До того ж, реєстраційні номери рапортів позивача про нарахування і виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906 в журналах реєстрації рапортів стройової частини відділення персоналу штабу присутні, але від кого та стосовно чого дані рапорти надані – записи не конкретизовані, зазначені рапорти в архіві стройової частини відділення персоналу штабу військової частини відсутні. Витягами з Журналу реєстрації рапортів підтверджено відсутність у відповідних рядках навпроти реєстраційних номерів документів будь-яких записів, які б давали змогу ідентифікувати документ. Отже, в установленому чинним законодавством порядку рапорти позивача від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906 у службі діловодства військової частини НОМЕР_1 ніколи не реєструвались, на розгляді командира військової частини ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Таким чином, результатами службової перевірки спростовано факт протиправної, за твердженням позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапортів та невиплати матеріальної допомоги за 2023, 2024, 2025 роки, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Позивачем у даному адміністративному позові вчинено явне зловживання своїм процесуальним правом на доступ до судочинства шляхом вчинення свідомих маніпуляцій із службовим документообігом для створення штучних підстав для звернення до суду за відновленням нібито порушеного права, що в порядку ч.3 ст.45 КАС України повинно мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Так, нарахування та виплата матеріальної допомоги для вирішення-соціально-побутових питань здійснюється на підставі наказу командира виключно за рапортом військовослужбовця та за наявності підстав для її призначення і виплати, встановлених окремим дорученням Міністра оборони України, один раз на рік протягом відповідного року. Всупереч, службовою перевіркою, проведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025№1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що протягом 2023, 2024, 2025 років позивач рапортів щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення-соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки до військової частини НОМЕР_1 у встановленому законом порядку не подавав, командиром військової частини НОМЕР_1 вони не розглядалися, як і документи на підтвердження наявності підстав для її нарахування і виплати. В матеріалах справи відсутні докази ігнорування посадовими особами відповідача рапортів позивача про надання матеріальної допомоги від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, як і докази того, що вони розглядалися командиром військової частини НОМЕР_1 (візи, резолюції, відповідь чи відмова за результатом розгляду рапорту), а також докази подання позивачем документів щодо наявності підстав для її виплати. Більш того, як слідує з тексту позовної заяви, позивач навіть не вказує, що зазначав у рапортах про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки та надавав підтверджуючі документи про підстави, передбачені окремими дорученнями Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683 , №183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025, які мали бути підставою для нарахування та виплати зазначеного виду допомоги. Довідкою про суми грошового забезпечення, виплаченого позивачу в період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , від 30 грудня 2025 року №4837 (надано суду додатком до відзиву) встановлено, що позивачу у спірний період (з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року) регулярно нараховувались та виплачувались суми індексації грошового забезпечення згідно вимог чинного на момент проведення розрахунків законодавства, що спростовує твердження позивача, висловлені ним у позовній заяві, щодо того, що відповідач у вказаний період нібито не проводив нарахування і виплату такої індексації. Позивач стверджує, що під час проходження служби у м. Ржищів Київської області у період з 01.11.2022 року по 30.08.2024 року винаймав житло для себе та своєї сім`ї, що складається з 4 осіб, не рахуючи позивача. Крім того, позивач заявляє, що ним було подано рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла, але всупереч поданому рапорту зазначену компенсацію йому виплачено не було. Позивач стверджує, що ним на розгляд командиру військової частини нібито було подано рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла, але всупереч поданому рапорту зазначену компенсацію йому виплачено не було. З поданої позивачем додатками до позовної заяви копії вказаного рапорту слідує, що до зазначеного рапорту він нібито долучав документи, що підтверджують неодержання ним жилої площі. Таке спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач – ОСОБА_1 рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даним рапортом до командира військової частини, зареєстрував його, особисто забрав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначений рапорт від 07.12.2022 року №2900 ніколи не повернувся, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини він ніколи не перебував і жодних рішень щодо його задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Квартирно-експлуатаційною службою військової частини НОМЕР_1 за рапортом від 07.12.2022 року №2900 житлові умови позивача ніколи не вивчались, перевірка стосовно наявності чи відсутності обставин, що виключають призначення позивачу компенсації за піднайом (найом) житла не проводилась. Реєстраційний номер рапорту позивача від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла в журналах реєстрації рапортів стройової частини відділення персоналу штабу присутній, але від кого та стосовно чого даний рапорт поданий – записи не конкретизовані, зазначений рапорт в архіві стройової частини відділення персоналу штабу військової частини відсутній. Витягами з Журналу реєстрації рапортів підтверджено відсутність у відповідних рядках навпроти реєстраційного номеру документу будь-яких записів, які б давали змогу ідентифікувати документ. Таке свідчить про те, що у встановленому чинним законодавством порядку рапорт позивача від 07.12.2022 року №2900 у службі діловодства військової частини НОМЕР_1 ніколи не реєструвався, на розгляді командира військової частини ніколи не перебував і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Таким чином, результатами службової перевірки спростовано факт протиправної, за твердженням позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапорту та невиплати йому компенсації за піднайом житла, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Позивачем у даному адміністративному позові вчинено явне зловживання своїм процесуальним правом на доступ до судочинства шляхом вчинення свідомих маніпуляцій із службовим документообігом для створення штучних підстав для звернення до суду за відновленням нібито порушеного права, що в порядку ч.3 ст.45 КАС України повинно мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Так, право на призначення і виплату компенсації за піднайом (найом) житла виникає у військовослужбовця винятково на підставі поданого ним рапорту командиру військової частини разом із документами, що підтверджують відсутність у військовослужбовця обставин, що виключають призначення такої компенсації. Всупереч зазначеному, службовою перевіркою, проведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що протягом 2022-2023 років позивач рапортів щодо виплати йому компенсації за піднайом житла до військової частини НОМЕР_1 у встановленому законом порядку не подавав, командиром військової частини НОМЕР_1 вони не розглядалися, як і документи на підтвердження наявності підстав для її нарахування і виплати. Одночасно з тим, з поданої позивачем копії рапорту від 07.12.2022 року №2900 слідує, що до зазначеного рапорту він нібито долучав документи, що підтверджують неодержання ним жилої площі. При цьому, підтвердження неодержання позивачем жилої площі може слугувати доказом відсутності лише однієї з чотирьох підстав, що виключають призначення виплати компенсації за піднайом (найом) житла, визначені п.6 Постанови №450. Документи на підтвердження відсутності інших трьох таких підстав, визначених п.6 Постанови №450, у зазначеному рапорті не згадуються. З наведеного слідує, що навіть за умови дійсного подання позивачем рапорту від 07.12.2022 року №2900 на розгляд командиру військової частини НОМЕР_1 , призначення йому виплати компенсації за піднайом (найом) житла без надання додаткових документів на підтвердження відсутності обставин, передбачених п.6 Постанови №450, згідно вимог чинного законодавства не надавалось можливим. Також, з огляду на зміст поданої позивачем копії рапорту від 07.12.2022 року №2900 можна констатувати, що ним було виконано лише вимоги 1 підпункту щодо подання разом із рапортом переліку документів з 6 підпунктів, передбачених п.5 Постанови №450, а, отже, навіть за умови дійсного подання позивачем рапорту від 07.12.2022 року №2900 на розгляд командиру військової частини НОМЕР_1 , що спростовується матеріалами службової перевірки, призначення йому виплати компенсації за піднайом (найом) житла без надання додаткових документів, передбачених п.5 Постанови №450, суперечило б вимогам чинного законодавства. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази ігнорування посадовими особами відповідача рапорту позивача від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла, як і докази того, що вони розглядалися командиром військової частини НОМЕР_1 (візи, резолюції, відповідь чи відмова за результатом розгляду рапорту), а також докази подання позивачем разом із рапортом документів, передбачених п.5 Постанови №450, на підтвердження відсутності чи наявності підстав, що унеможливлюють призначення і виплату такої компенсації, передбачених п.6 Постанови №450. Крім того, позивач був обізнаний з вимогам Постанови №450 щодо необхідності подання рапорту разом із документами на підтвердження відсутності чи наявності підстав, що унеможливлюють призначення і виплату такої компенсації, що підтверджується поданим ним рапортом про виплату йому компенсації за піднайом (найом) житла від 17.09.2025 року №12415, разом з яким позивач подав довідку про склад сім`ї на 1 арк., довідку про перевірку житлових умов на 1 арк., копії паспортів та РНОКПП позивача та його дружини на 4 арк., копії свідоцтв про народження Позивача та членів його сім`ї на 4 арк., копію свідоцтва про шлюб позивача на 1 арк., витяги з реєстру територіальної громади щодо позивача та його дружини на 2 арк., інформацію з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача та його дружини на 2 арк., довідка, видана КП “Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації” на 1 арк. Більш того, рапорт позивача про виплату йому компенсації за піднайом (найом) житла від 17.09.2025 року №12415 був поданий ним у встановленому законом порядку, містить всі необхідні візи і відмітки про проходження ним стадій розгляду документу (на відміну від рапорту позивача від 07.12.2022 року №2900) та був в подальшому позитивно розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 , а позивачу було призначено виплату компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, за кожен місяць, яка виплачувалась позивачу в період з вересня 2024 року до дня звільнення з військової служби включно. Таким чином, підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року відсутні. До того ж, матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що позивач – ОСОБА_1 рапорт від 11.11.2025 року №16997 про виплату підйомної допомоги на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даними рапортами до командира військової частини, реєстрував їх, особисто забирав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначені рапорти ніколи не повернулися, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини вони ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. Таким чином, результатами службової перевірки спростовано факт протиправної, за твердженням позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапорту від 11.11.2025 року №16997 про виплату підйомної допомоги, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Позивачем у даному адміністративному позові вчинено явне зловживання своїм процесуальним правом на доступ до судочинства шляхом вчинення свідомих маніпуляцій із службовим документообігом для створення штучних підстав для звернення до суду за відновленням нібито порушеного права, що в порядку ч.3 ст.45 КАС України повинно мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Крім того, позивачем стверджується, що в серпні 2024 року під час переїзду військової частини НОМЕР_1 з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 разом з ним переїхало три його дитини, а тому, на його думку, відповідач повинен був нарахувати та виплатити йому підйомну допомогу з розрахунку 2,5 розмірів місячного грошового забезпечення. П.5 Порядку №45, зокрема, передбачено право командира військової частини, який видає наказ про виплату відповідної допомоги, організувати перевірку достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби. Для цього його наказом створюється комісія з перевірки факту переїзду членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби. Результати оформлюються актом перевірки факту переїзду членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби (за формою, визначеною в додатку до Порядку №45). Всупереч, службовою перевіркою, проведеною на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847 встановлено, що рапорт від 11.11.2025 року №16997 про виплату йому підйомної допомоги позивач до військової частини НОМЕР_1 у встановленому законом порядку ніколи не подавав, командиром військової частини НОМЕР_1 він не розглядався, а сам рапорт після реєстрації був позивачем прихований і без розгляду командуванням військової частини НОМЕР_1 долучений до позовної заяви в якості доказу його нібито протиправного ігнорування, чим позивач позбавив командира військової частини можливості реалізації гарантованого йому законом права на перевірку достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби разом із позивачем. Таким чином, позивач своїми протиправними діями щодо декларативної реєстрації рапорту від 11.11.2025 року №16997 в службі діловодства та подальшого неповернення його до стройової частини і уникнення розгляду цього рапорту посадовими особами військової частини перешкодив реалізації права командира військової частини НОМЕР_1 щодо перевірки достовірності даних про переїзд членів сім`ї військовослужбовця до його нового місця військової служби разом із позивачем та створив умови, коли, за умови задоволення даної позовної вимоги судом, командир вже не зможе реалізувати це право, надане йому п.5 Порядку №45, з огляду на звільнення позивача в запас і виключення зі списків особового складу військової частини. В свою чергу, зміна місця дислокації військової частини НОМЕР_1 наказом командира НОМЕР_1 не оголошувалась, юридичною адресою військової частини досі є наступна адреса: АДРЕСА_3 . Переміщення частини підрозділу відбулося згідно бойового розпорядження голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, що носить тимчасовий характер і протягом дії правового режиму воєнного стану відбувалося вже двічі. Згідно поданого позивачем адміністративного позову ним заявлено позовні вимоги, зокрема, щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 і 2023 роки та грошову компенсацію за піднайом житла, право на які у позивача, згідно висунутих ним тверджень та відповідно до поданих ним додатків до позову, виникло у зв`язку з нібито поданням ним на розгляд командира і подальшим протиправним ігноруванням його рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року. При цьому, у разі якби позивач дійсно подавав вказані рапорти на розгляд командира військової частини у встановленому законом порядку (спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847), термін їх розгляду сплинув поза межами строків, встановленими КАС України для звернення до суду. У разі дійсного подання позивачем рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року на розгляд командиру військової частини у встановленому чинним законодавством порядку, строк їх розгляду командуванням військової частини закінчився через 14 днів із відповідної зазначеної дати їх подання, а, отже, позивач повинен був дізнатися про порушення його прав відповідно у 2022, 2023 і 2024 роках. При цьому, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач не проявив розумної зацікавленості та не ініціював звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в межах строків, передбачених КАС України. Крім того, позивачем така, заявлена ним як протиправна, відмова у задоволенні його рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року не була оскаржена не тільки до адміністративного суду, а й до командира військової частини чи командира (начальника) вищого рівня. Жодних звернень щодо нерозгляду поданих позивачем рапортів, протиправної бездіяльності посадових осіб військової частини чи будь-яких інших скарг від позивача за весь період проходження ним військової служби жодного разу не надходило. У разі дійсного подання Позивачем рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року на розгляд командиру військової частини у встановленому чинним законодавством порядку, строк їх розгляду командуванням військової частини закінчився через 14 днів із відповідної зазначеної дати їх подання, а, отже, позивач повинен був дізнатися про порушення його прав відповідно у 2022, 2023 і 2024 роках. При цьому, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач не проявив розумної зацікавленості та не ініціював звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в межах строків, передбачених КАС України. Крім того, позивачем така, заявлена ним як протиправна, відмова у задоволенні його рапортів від №2900 від 07.12.2022, №246 від 12.01.2023 та №2906 від 19.02.2024 року не була оскаржена не тільки до адміністративного суду, а й до командира військової частини чи командира (начальника) вищого рівня. Жодних звернень щодо нерозгляду поданих позивачем рапортів, протиправної бездіяльності посадових осіб військової частини чи будь-яких інших скарг від позивача за весь період проходження ним військової служби жодного разу не надходило.
06.01.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено про те, що відповідач не подав будь-якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими. Крім того, позивач зазначив, що у період з 01.06.2022 року по 14.11.2025 року виконував спеціальні завдання з організації та координації речового, а згодом повного тилового забезпечення підрозділів бригади, які залучалися до виконання бойових завдань. Забезпечував планування, облік, своєчасне постачання та розподіл речового майна, а також організацію комплексного тилового забезпечення підрозділів у стислі терміни та в умовах змін оперативної обстановки, що дозволило забезпечити їх розгортання, безперервне виконання бойових завдань та не допустити зриву бойових дій. Крім того, згідно п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 ознакою бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) оборони держави не є виконання їх безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, що спростовує твердження відповідача. Відповідач посилається на підзаконний акт, який суперечить положенням закону. До того ж окреме доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окреме доручення Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025 носить суто рекомендований характер і не є наказом чи законом. На думку позивача, факт відсутності записів в журналі реєстрації саме рапортів вказує на упереджене ставлення до нього зі сторони командування військової частини та не виконання функціональних обов`язків військовослужбовцями стройової частини згідно Наказу № 531 від 06.08.2024 “Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України”. Пунктом 1 розділу VII Наказу Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 встановлено, що службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавчої дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Таким чином службовою перевіркою не можуть бути зроблені висновки щодо вини конкретної особи у вчиненні правопорушення. Пунктом 1 розділу VII Наказу Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року №608 встановлено, що службова перевірка проводиться з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавчої дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення. Таким чином службовою перевіркою не можуть бути зроблені висновки щодо вини конкретної особи у вчиненні правопорушення. Своїми поясненнями відповідач підтверджує факт передислокації військової частини, що точно вказано в ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” встановлено, що підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби, виплачується при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини. Факт не зміни юридичної адреси не відміняє факту передислокації штабу військової частини. Також в відзиві на позовну заяву пояснення від військовослужбовців, що додані додатками прямо суперечать твердженню довіренній особі командира військової частини, наприклад: абз. 23 п.4 “Наведене вище спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач – ОСОБА_1 рапорт від 07.12.2022 року №2900 щодо виплати йому компенсації за піднайом житла на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даним рапортом до командира військової частини, зареєстрував його, особисто забрав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначений рапорт від 07.12.2022 року №2900 ніколи не повернувся, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини він ніколи не перебував і жодних рішень щодо його задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав”, але від діловода стройової частини відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 пояснень такого змісту, щодо цього рапорту не було, що свідчить про упереджене ставлення до позивача.
09.01.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та виловив правову позицію, яка ідентична у відзиві на позовну заяву.
16.01.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивачем зазначено наступне. Відповідач стверджує, що позивач перебував в зоні бойових дій лише 1 (один) календарний день – 15.11.2023 року, про що йому була видана довідка форми 6 від 25.09.2025 року №2479, яка в подальшому послужила підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій. Хоча позивач був неоднократно в зоні бойових дій, але військовою частиною не проводились документи для виплати додаткової винагороди (100 тисяч грн за один місяць пропорційно часу перебування в зоні бойових дій), врахування в стаж та відповідно відображення в довідці форми 6. Для підтвердження позивач додав витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2024 року №131 про відрядження в зону бойових дій, що на його думку ще раз підтверджує упереджене ставлення до позивача та зберігання позивачем деяких документів в другому примірнику для оскарження неправомірних дій відповідача. Отже, позивач просить не враховувати результати службової перевірки відповідачем.
19.01.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представником відповідача зазначено наступне. Так, за текстом додаткових пояснень від 15.01.2026 року позивач заперечує факт перебування його в зоні бойових дій лише протягом 1 (одного) календарного дня – 15.11.2023 року, про що йому була видана довідка форми 6 від 25.09.2025 року №2479, яка в подальшому послужила підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій. Позивач стверджує, що він нібито був неоднократно в зоні бойових дій, але військовою частиною начебто не проводились документи для виплати додаткової винагороди (100 тисяч грн за один місяць пропорційно часу перебування в зоні бойових дій), врахування в стаж та відповідно відображення в довідці форми 6. Для підтвердження власних доводів позивачем було додано витяг із наказу командира військової частини про відрядження в зону бойових дій. Крім того, позивач стверджує, що наведене підтверджує упереджене ставлення до позивача та зберігання позивачем деяких документів в другому примірнику для оскарження неправомірних дій відповідача. У зв`язку з наведеними фактами позивач просить не враховувати результати службової перевірки, проведеної відповідачем. Згідно пункту 2.1. витягу з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №66 дск начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 було відряджено до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти. В переліку завдань, дій та заходів, за які чинним законодавством передбачено нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. (пропорційно участі в таких завданнях, діях і заходах) відсутні будь-які згадки про заходи із забезпечення підрозділів речовим майном чи засобами. Таким чином, змістом п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260 спростовуються твердження Позивача про непроведення документів для виплати додаткової винагороди (100 тисяч грн за один місяць пропорційно часу перебування в зоні бойових дій) в період його відрядження на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №66 дск, оскільки ні Постановою КМУ №168, ні Порядком №260 за виконання завдань із речового чи інших видів тилового забезпечення грошова винагорода у розмірі 100000 грн. не передбачена. Так, жодні записи в бойовому журналі військової частини НОМЕР_1 про участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань лейтенанта ОСОБА_1 під час відрядження до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та взагалі у період з 13.04.2024 по 16.04.2024 відсутні, як і рапорти командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань в зазначений період. Отже, правових підстав вважати відрядження лейтенанта ОСОБА_1 до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти участю в бойових діях не було, а посадові особи військової частини НОМЕР_1 при розрахунку терміну безпосередньої участі позивача в бойових діях і строку пільгової вислуги та виплати додаткової винагороди діяли чітко згідно вимог і в порядку норм чинного законодавства. В розумінні чинних нормативно-правових актів (а не за версією самого позивача) за весь період військової служби позивач виконував бойові (спеціальні) завдання, перебуваючи в районах ведення воєнних (бойових) дій, (лише 1 (один) календарний день – 15.11.2023 року, що підтверджено відповідними документами. ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині з 25.03.2022 року, під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 пройшов шлях від солдата до заступника начальника тилу логістики, подавався командуванням військової частини і був нагороджений відзнаками Міністерства оборони України, тому про якесь упереджене ставлення щодо даного військовослужбовця з боку командування частини не йдеться, а у його звинуваченнях щодо протилежного відсутні будь-які підстави. Під час його служби в частині здійснювались командири військової частини і незалежно від особи командира командування військової частини ОСОБА_1 з 2022 року просувало по службі, призначало на вищі посади, представляло до нагородження відзнаками Міністерства оборони України, а тому його твердження про упередженість виглядають неправдоподібними та малоймовірними. Крім того, позивач у своїх додаткових поясненнях від 15.01.2026 категорично не погоджується з результатами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754. На виконання вимог Наказу №90, з метою уточнення обставин і з метою встановлення осіб, які вчинили правопорушення, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025№1754 було проведено службову перевірку, за результатом якої командиру військової частини було подано доповідну записку за результатами службової перевірки від29.12.2025 №847, якою було спростовано факт протиправної, за твердженням ОСОБА_1 , бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування його рапортів від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, від 11.11.2025 року №16997, від 07.12.2022 року №2900, натомість підтверджено факт подання ним завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог. Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 на адресу Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, на виконання вимог ст.ст.45, 85 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», абз.18 ст.67 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», 06.01.2026 року за вих.№ 46 було подано повідомлення про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, вчинене колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Станом на 19.01.2026 року органом досудового розслідування перевіряється інформація, викладена відповідачем у повідомленні від 06.01.2026 року за вих.№ 46 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, вчинене колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а, отже, слідчими позивачу буде надана можливість надати пояснення і підтвердити/спростувати факти, наведені у доповідній записці за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847.
В період з 29.12.2025 року по 16.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці, а в період з 19.01.2026 року по 23.01.2026 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
26.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про зловживання процесуальними правами, залишення без розгляду та повернення позовної заяви відмовлено повністю.
06.02.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому представник відповідача зазначив, що у зв`язку внесенням посадовими особами Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надання військовій частині НОМЕР_1 витягу з реєстру про внесення відомостей за повідомленням військової частини НОМЕР_1 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , просить суд долучити до матеріалів справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2026 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення від 08.03.2024 року (серія НОМЕР_2 ).
ОСОБА_1 25.03.2022 року зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду старшого стрільця взводу охорони роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 25.03.2022 року № 12. 
01.06.2022 року позивача було призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.06.2022 року № 86. 
11.11.2022 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 11.11.2022 року № 322. 
Відповідно до довідки (Форма 9) від 07.03.2024 року №5764 військової частини НОМЕР_1 , яка видана лейтенанту ОСОБА_1 , на його утриманні дійсно перебуває сім`я в складі: Син, ОСОБА_3 , 2011 р.н. Донька, ОСОБА_4 , 2014 р.н. Донька, ОСОБА_5 , 2014 р.н.
Згідно пункту 2.1. витягу з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №66 дск начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 було відряджено до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти.
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1 
(по стройовій частині) від 13.04.2024 року №131: 2. Вважати такими, що вибули: 2.2. У відрядження, у зв`язку з службовою необхідністю, на автомобілі «Ford Transit» з військовим номером НОМЕР_3 , з КП військової частини НОМЕР_1 – КП штурмової роти у Полтавській області – КП штурмової роти у Донецькій області, терміном на 04 (чотири) доби, з 13.04.2024 року по 16.04.2024 року:
солдата ОСОБА_6 , водія-слюсаря відділення розбирально-складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
лейтенанта ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 .
Підстава: бойове розпорядження командира НОМЕР_4 полку охорони №66 дск від 12.04.2024 року, рапорт лейтенанта ОСОБА_7 (вх. №6060 від 12.04.2024 року).
01.05.2024 року позивача було призначено на посаду начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу (по стройовій частині) від 01.05.2024 року № 152. 
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1 
(по стройовій частині) від 01.10.2024 року №328: 305. Лейтенанта ОСОБА_1 , 3176010392, начальника речової служби тилу логістики (g-4) військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 01.10.2024 року № 212 на посаду начальника речової служби тилу логістики (g-4) військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з “01” жовтня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом згідно з тарифним розрядом 24 у сумі 5070 гривень на місяць, шпк “майор”, ВОС- 7023003. Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 390% посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням військового звання та надбавки за вислугу років.
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1 
(по стройовій частині) від 29.12.2024 року №426: 1. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 , 3176010392, начальника речової служби речової служби тилу логістики (g-4), призначеного наказом Голови Адміністрації Державної Спеціальної служби транспорту від "01" листопада 2024 року № 243 на посаду заступника начальника тилу логістики (g-4) військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з "29" грудня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом згідно з тарифним розрядом 29 у сумі 5780 гривень, шпк "майор". Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 390 відсотків посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням військового звання та надбавки за вислугу років.
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1 
(по стройовій частині) від 01.07.2025 року №202: 66. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 , 3176010392, заступника начальника тилу логістики допустити до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , та вважати таким, що з 01 липня 2025 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом за тарифним розрядом 36 у сумі 6 770 гривень, шпк "підполковник". Виплачувати з урахуванням пункту 1 розділу XXVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результат служби в розмірі 390% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років.
Відповідно до витягу із наказу військової частини НОМЕР_1 
(по стройовій частині) від 14.11.2025 року №359: 1. Капітана ОСОБА_1 , 3176010392, (військовослужбовця за контрактом), заступника начальника тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 07.11.2025 № 315 в запас за підпунктом “г” (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 14 листопада 2025 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Припинити доступ до роботи з відомостями що становлять державну таємницю та виплатити надбавку у розмірі 10 % від посадового окладу відповідно до глави XI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 з 01 по 14 листопада 2025 року. Відповідно до статті 8 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, постанови Кабінету Міністрів України від ЗО серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, час перебування на військовій службі рахувати з 08 жовтня 2008 року по 02 липня 2009 року та з 25 березня 2022 року по 14 листопада 2025 року. Календарна вислуга років станом на 14 листопада 2025 року становить: 04 (чотири) роки 04 (чотири) місяці 15 (п`ятнадцять) днів. Пільгова вислуга років станом на 14 листопада 2025 року складає: 00 (нуль) років 00 (нуль) місяців 03 (три) дні - період з 15.11.2023 по 15.11.2023 зарахований до вислуги років на пільгових умовах. Загальна вислуга років станом на 14 листопада 2025 року становить: 04 (чотири) роки 04 (чотири) місяці 18 (вісімнадцять) днів. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 390% посадового окладу, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років в розрахунку за період з 01 по 14 листопада 2025 року. За 2022 рік щорічну основну відпустку не використовував. За 2023 рік використав 20 (двадцять) діб щорічної основної відпустки. За 2024 рік використав 30 (тридцять) діб щорічної основної відпустки. За 2025 рік використав 15 (п`ятнадцять) діб щорічної основної відпустки.
Відповідно до довідки про перевірку житлових умов від 11.09.2025 року №3342 військової частини НОМЕР_1 , комісія у складі: підполковник ОСОБА_8 , майор ОСОБА_9 , капітан ОСОБА_10 , лейтенант ОСОБА_11 перевірила умови військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді начальника речової служби, що мешкає у АДРЕСА_2 та постановила: 1. Будинок належить ОСОБА_12 . Склад сім`ї: 4 особи. 1. ОСОБА_1 , 1986 р.н. квартир онаймач. 2. ОСОБА_3 , 2011 р.н., син. 3. ОСОБА_4 , 2014 р.н., донька. 4. ОСОБА_5 , 2014 р.н., донька. Висновок комісії: ОСОБА_1 на даний час службовим житлом у в/ч НОМЕР_1 не забезпечений. Дійсно проживає у зйомному будинку за означеною адресою та потребує виплати компенсації за піднайом житла.
На думку позивача, бездіяльність відповідача полягає у не видання наказів про виплату Позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року включно. Позивач стверджує, що сума невиплачених коштів додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць становить 1 004 000,00 гривень. 
Позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, 19.02.2024 року №2906, 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена. Позивач, проходив службу у м. Ржищів, Київської області та у період з 01.11.2022 року по 30.08.2024 року винаймав житло для себе та своєї сім`ї, що складається з 4-х (чотирьох) осіб, не рахуючи позивача. Незважаючи на поданий рапорт від 07.12.2022 року №2900 компенсація за піднайом житла йому не виплачувалась. Таким чином бездіяльність відповідача полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року. У серпні 2024 року військова частина НОМЕР_1 переїхала з м. Ржищів, Київської області до АДРЕСА_2 . Разом з позивачем переїхало три його дитини, таким чином позивачу повинно була бути нарахована підйомна допомога в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, однак відповідний рапорт позивача від 11.11.2025 року №16997 не був розглянутий.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що позивач стверджує, що він звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти, за його твердженнями, були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена. Зазначене спростовується матеріалами службової перевірки, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 №1754, та доповідної записки за результатами службової перевірки від 29.12.2025 №847, якими встановлено, що позивач – ОСОБА_1 означені рапорти від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998 на розгляд командира ніколи не подавав та до служби діловодства з резолюцією командира не повертав, а, стверджуючи, що самостійно піде з даними рапортами до командира військової частини, реєстрував їх, особисто забирав і зберігав без подальшого руху для створення штучних підстав для подальшого звернення до суду. До стройової частини відділення персоналу штабу з резолюціями командира військової частини для опрацювання та виконання зазначені рапорти ніколи не поверталися, що підтверджує той факт, що на розгляді командира військової частини вони ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. До того ж, реєстраційні номери рапортів позивача про нарахування і виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906 в журналах реєстрації рапортів стройової частини відділення персоналу штабу присутні, але від кого та стосовно чого дані рапорти надані – записи не конкретизовані, зазначені рапорти в архіві стройової частини відділення персоналу штабу військової частини відсутні. Витягами з Журналу реєстрації рапортів підтверджено відсутність у відповідних рядках навпроти реєстраційних номерів документів будь-яких записів, які б давали змогу ідентифікувати документ. Отже, в установленому чинним законодавством порядку рапорти позивача від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906 у службі діловодства військової частини НОМЕР_1 ніколи не реєструвались, на розгляді командира військової частини ніколи не перебували і жодних рішень щодо їх задоволення чи відмови у задоволенні командир військової частини не приймав. 
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження: 12026025010000026. Дата реєстрації провадження (виділення матеріалів досудового розслідування): 05.02.2026 16:21:50. Правова кваліфікація правопорушення: (КК України 2001) ст. 358 ч. 1. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: До сектору дізнання Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, надійшла ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 (127/684/26) про задоволення скарги представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , зобов`язання уповноваженої особи Вінницького РУП внести відомості до ЄРДР за фактом підроблення офіційних доку невстановленою особою.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На виконання приписів частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ.
Так, положеннями статті 1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
В силу норм абзацу 1 частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в подальшому - Постанова №704) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
За змістом пункту 3 Постанови № 704, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дію якого продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято 28.02.2022 прийнято Постанову № 168, п. 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 від 20.01.2023 № 43 (далі Постанова № 43) внесено зміни до п. 1 Постанови № 168 та 2-1 Постанови № 168.
Після прийняття Постанови № 43, яка набрала чинності 21.01.2023, п. 1 Постанови № 168 було передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до п. 2-1 Постанови № 168, в редакції Постанови № 43, керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн.
В подальшому до Постанови № 168 вносилися зміни, які не змінювали закріпленого підходу щодо того, що саме Міністерство оборони України за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначає особливості виплати додаткової винагороди, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили України.
Тобто, з моменту набрання чинності Постановою № 43, додаткова винагорода, передбачена п. 1 Постанови № 168, у розмірі до 30000,00 грн., виплачувалась в порядку та на умовах, визначених керівниками відповідних міністерств.
Нормативно-правовим актом, яким встановлено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).
У зв`язку з прийняттям Постанови № 43 Міністерством оборони України прийнято наказ Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 25.01.2023 № 44 (далі Наказ № 44), яким Порядок № 260 доповнено розділом XXXIV, назва якого Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Пунктом 3 Наказу № 44 встановлено, що його норми застосовуються з 01.02.2023.
Відповідно до абз. 15-18 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, у розмірі 30000,00 грн виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал)
або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова
відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Також до розділу XXXIV Порядку № 260 було внесено зміни наказом Міністерства оборони України Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 26.09.2023 № 566 (далі Наказ № 566), який набрав чинності 29.09.2023.
Відповідно до абз. 16-24 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 566, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, у розмірі 30000,00 грн виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
При цьому 4 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 566, встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
За даними відомостей військової частини НОМЕР_1 позивач у період з 01.02.2023 по листопад 2025 не залучався до участі у спеціальних бойових завданнях, передбачених абз.абз. 16-18 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 44, та абз.абз. 17-24 п. 2 розділу XXXIV Порядку № 260, в редакції Наказу № 566.
Згідно пункту 2.1. витягу з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №66 дск начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 було відряджено до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти.
До того ж, жодні записи в бойовому журналі військової частини НОМЕР_1 про участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань лейтенанта ОСОБА_1 під час відрядження до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та взагалі у період з 13.04.2024 по 16.04.2024 відсутні, як і рапорти командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 про його участь у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань в зазначений період. 
Враховуючи вищенаведене, правових підстав вважати відрядження лейтенанта ОСОБА_1 до КСП штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 для забезпечення речовим майном особового складу штурмової роти участю в бойових діях не було, а посадові особи військової частини НОМЕР_1 при розрахунку терміну безпосередньої участі позивача в бойових діях і строку пільгової вислуги та виплати додаткової винагороди діяли чітко згідно вимог і в порядку норм чинного законодавства.
При цьому, як зазначає представник відповідача у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 19.01.2026 року, за весь період військової служби позивач виконував бойові (спеціальні) завдання, перебуваючи в районах ведення воєнних (бойових) дій, (лише 1 (один) календарний день – 15.11.2023 року, що підтверджено відповідними документами.
При цьому, відповідно до довідки про суми грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2025 року №4837 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду у квітні 2022 року – 36 774,19 грн.; з травня 2022 року по січень по 30 000 грн.; у листопаді 2023 року – 13 333, 32 грн.
Тому, підстави задля зобов`язання відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 року по листопад 2025 року у суду відсутні.
Щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктами 1, 7 і 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Верховний Суд у постанові від 4 листопада 2021 року у справі № 380/757/20 зазначив, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця у разі наявності фонду грошового забезпечення.
Надання військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника державного органу, яке залежить від обсягів асигнувань, що виділяються на їх утримання.
Окремим дорученням Міністра оборони України № 2683/з від 01.02.2023 встановлено, що у 2023 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності підстав, які прописані в п. 6 даного окремого доручення.
Пунктом 6 Окремого доручення визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;
поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:
онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).
Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України №156/уд від 09.01.2025 визначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
- смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
- поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; - у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Пунктом 6, як окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окремих доручень Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025 окремо наголошено, що інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.
З наведеного є очевидним, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою з огляду на зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704, яким встановлено, що надання такої допомоги є правом командира, обмеженим наявним фондом грошового забезпечення, яке реалізується шляхом подання рапорту військовослужбовця до відповідного командира та виключно за наявності підстав, зазначених вище.
Як свідчать матеріали справи, що позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 12.01.2023 року №246, від 19.02.2024 року №2906, від 11.11.2025 року №16998, однак зазначені рапорти, за його твердженнями, були проігноровані, а матеріальна допомога за 2023, 2024, 2025 роки не виплачена.
Разом з тим, позивачем не подано до суду доказів наявності обставин, що є підставами для проведення такої виплати в розумінні п. 6, як окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, так і окремих доручень Міністра оборони України № 183/уд від 16.01.2024 та №156/уд від 09.01.2025.
Тому, підстави задля зобов`язання відповідача виплати на користь ОСОБА_1 не виплачену матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024, 2025 роки у суду відсутні.
Щодо нарахування та виплати різниці індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 року по 20.05.2023 року.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII (у редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015, що діє з 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частина четверта статті 4 Закону № 1282-XII).
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини друга статті 5 Закону № 1282-XII).
За змістом частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація доходів громадян повинна проводитися за місцем їх одержання. Так як виплату заробітної плати (грошового забезпечення) здійснюють роботодавці, то і нараховувати індексацію за цим видом доходу також повинні усі без виключення роботодавці.
Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято 30.08.2017 постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 (надалі - Постанова № 704).
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20 та від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та від 17.01.2022 у справі № 420/15397/21, від 10.05.2022 у справі № 420/15397/21, з 01.12.2015 діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення чи виходу на роботу. Так, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто, за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що у період існування спірних правовідносин (з 12.10.2021 по 31.12.2022) Закон № 1282-XII і Порядок № 1078 такого поняття не містили. Вказаний термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у ньому, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
Між тим, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4, 5 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац 5).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Як зазначалося раніше Постановою № 704 (у редакції постанови КМУ від 21.02.2018 №103), яка набрала чинності з 01.03.2018, затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки), від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 420/6982/21 з подібними правовідносинами, з урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
У цих справах Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Разом з тим, необхідно враховувати, що визначальним для обчислення індексації-різниці є встановлення моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, а не індивідуального збільшення посадового окладу працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок.
За висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 12.04.2023 у справі № 560/13302/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 03.05.2023 у справі № 160/10790/22 та від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, право на отримання індексації грошового забезпечення у фіксованій величині виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі Постанови № 704, та виходячи із приписів абзаців 4, 6 Порядку № 1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку № 1078.
Натомість, за обставинами цієї справи посадовий оклад позивача, який проходив військову службу, починаючи з 25.03.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, та вже діяв на час проходження військової служби у військовій у військовій частині НОМЕР_1 з 25.03.2022 року по 14.11.2025 року.
Відтак, у позивача не виникло права для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку № 1078.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 по справі № 160/2481/23.
Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 07.12.2022 року по 30.08.2024 року.
Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини 1статті 12 Закону №2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №450 від 26.06.2013 року, затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок №450, у редакції на момент подання рапорту),
Даний Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.
Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому, військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (пункт 2 Порядку №450).
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік (пункт 3 Порядку №450).
Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема, особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (пункт 4 Порядку № 450).
Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (пункт 5 Порядку №450).
Пунктом 7 Порядку № 450 передбачено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено лише верхню межу розміру компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, яка в інших населених пунктах не повинна перевищувати одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.
При цьому, розмір та виплата грошової компенсації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони на відповідний рік, тобто військова частина лише виконує розпорядження Міністерства оборони України щодо визначення необхідного розміру грошової компенсації за піднайом житлового приміщення виключно в рамках відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони.
Також, слід звернути увагу і на те, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Згідно з пунктом 12 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850 грн на місяць, в інших населених пунктах 1900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 рази.
Відповідно до доручення Міністерства оборони України від 30.01.2023 №2418/з з 01 січня 2023 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних сил України за піднайом (найом) ними житлових приміщень в обласних центрах встановлено у розмірі 2850 грн на місяць, в інших населених пунктах 1900 грн. на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розмірі збільшуються в 1,5 раза.
Відповідно до розпорядження Міністра оборони України № 2306/з від 23.01.2024, з 1 січня 2024 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) ними жилих приміщень встановлюється: у місті Київ - 4560 грн на місяць; в обласних центрах - 3420 грн на місяць; в інших населених пунктах - 2280 грн на місяць. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 рази.
Зазначені накази, доручення Міністерства оборони України та окремі рішення не скасовані та нечинними в судовому порядку не визнавались.
Як свідчать матеріали справи, позивач, 07.12.2022 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 звернувся із рапортом щодо виплати йому грошової компенсації за піднайом житла згідно постанови КМУ від 26.06.2013 року за №450.
Вказаний рапорт зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 за вх. №2900 від 07.12.2022 року.
При цьому, твердження представника відповідача стосовно подання позивачем завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог судом до уваги не беруться, адже в матеріалах справи відсутні докази розгляду рапорту позивача від 07.12.2022 року.
В той же час, докази звернення позивача із рапортами до військової частини НОМЕР_5 у 2023 році так і в 2024 році в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність підстав задля задоволення позовних вимог в частині зобовзання відповідача напахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житла в розмірі 1,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року за кожен місяць у період з 01.01.2024 року по 30.08.2024 року
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ч. 2 ст. 6 КАС України).
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату грошової компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень.
Щодо нарахування та виплати підйомної допомоги в розмірі 2,5 місячного грошового забезпечення, у зв`язку з переїздом військової частини з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 .
Умови та порядок виплати підйомної допомоги для військовослужбовців Збройних Сил України визначені Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, який затверджений Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2018 за №247/31699)
Відповідно до п. 1 Порядку у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується:
- підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби;
- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Пункт 2 Порядку передбачає, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Відповідно до п. 8 Порядку підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу).
Як вказано у абзаці 5 п. 2 Порядку, розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Згідно з п. 5 Порядку підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби із застосуванням автоматичних (автоматизованих) систем опрацювання даних за умови наявності (використання) таких систем у військовій частині (установі).
Отже, як вбачається з наведених норм, автоматично підйомна допомога не виплачується, оскільки для її отримання військовослужбовець зобов`язаний особисто подати рапорт, на підставі якого видається наказ на виплату коштів.
Це означає, що військовослужбовець повинен подати рапорт, у якому зазначається прохання виплатити підйомну допомогу на себе, виплатити підйомну допомогу на членів сім`ї, які переїхали разом з ним, перелік членів сім`ї. Документами, які додаються до рапорту, є копія наказу про призначення/прибуття, довідка про склад сім`ї або документи, що підтверджують родинні зв`язки, в окремих випадках також підтвердження фактичного переїзду членів сім`ї.
Водночас, якщо рапорт не подано право на підйомну допомогу не втрачається, але виплата не може бути здійснена. Після подачі рапорту виплата можлива, якщо дотримані строки звернення і право на виплату не втрачене.
Дослідивши наявні у справі матеріали, суд не встановив належних доказів звернення позивача до військової частини з рапортом на виплату підйомної допомоги на членів сім`ї.
У той же час, фінансова служба військової частини не має права виплатити кошти без волевиявлення військовослужбовця, яке відображається у рапорті на виплату. Те, що позивачу, з його слів, стало відомо про наявність права на виплату пізніше, не скасовує заявний характер виплати підйомної допомоги і не створює обов`язку виплатити кошти без рапорту, поданого особисто.
Суд також не може спонукати військову частину до вчинення таких дій, оскільки це прямо суперечитиме встановленому порядку і виходитиме за межі повноважень. У цьому випадку відповідачем не було вчинено протиправних дій і не було допущено протиправної бездіяльності, адже реалізація права на отримання підйомної допомоги на членів сім`ї прямо залежить від власного волевиявлення військовослужбовця, який повинен звернутись з відповідним рапортом.
Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до такого висновку: право на підйомну допомогу виникає з моменту прибуття до нового місця служби, однак її виплата здійснюється виключно на підставі рапорту військовослужбовця, у якому повинно бути зазначено окремо і про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї, якщо такі переїжджають разом з заявником. Відсутність такого рапорту унеможливлює виплату, але не позбавляє права звернутись із заявою після вибуття з військової частини у межах установленого строку.
Як свідчать матеріали справи, 11.11.2025 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив нарахувати і виплатити підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на мене та 50% місячного грошового забезпечення на кожного члена родини, а саме трьох неповнолітніх дітей, на підставі Порядку виплат військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженого наказом: Міністерства Оборони України №45 від 05,02.201 8 року, у зв`язку з зміною місця постійної дислокації командного пункту військової частини з АДРЕСА_1 на підставі БР ГА ДССТ від 23.08.2024 №657т.
Вказаний рапорт зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 за вх. №16997 від 11.11.2025 року.
При цьому, твердження представника відповідача стосовно подання позивачем завідомо неправдивих документів до суду на підтвердження власних позовних вимог судом до уваги не беруться, адже в матеріалах справи відсутні докази розгляду рапорту позивача від 11.11.2025 року.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідно частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги, за результатом розгляду якого прийняти відповідне рішення.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 07.12.2022 року ОСОБА_1 про виплату грошової компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 11.11.2025 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги, за результатом розгляду якого прийняти відповідне рішення.
В решті позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник