Справа № 128/807/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, відомості по якому 16.02.2026 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026025070000016 по обвинуваченню 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Якушинці Вінницького району Вінницької області, громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , маючої вищу освіту, неодруженої, непрацюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 15.02.2026 приблизно о 18 год. 00 хв. перебувала у кімнаті житлового будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , разом зі своєю знайомою ОСОБА_4 , з якою напередодні вживали алкогольні напої.
В подальшому, приблизно о 18 год. 30 хв. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт на побутовому грунті. Під час конфлікту ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , взяла до рук черевик та, тримаючи його в правій руці, нанесла два удари в ділянку правого ока ОСОБА_4 , спричинивши тій тілесне ушкодження у вигляді синця навколо правого ока з поширенням на праву виличну ділянку, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Від прокурора надійшло клопотання, в якому він просить розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні, враховуючи те, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна із розглядом обвинувального акта за її відсутності, відповідно до ч. 1 ст. 302, ст.ст. 381-382 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_3 , яка була представлена захисником ОСОБА_6 , надала письмову заяву, в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі. Також, у вказаній заяві зазначила, що їй роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказала, що її згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без її участі є добровільною.
Також, до обвинувального акту додано заяву від 25.02.2026 потерпілої ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без участі потерпілої.
Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
У відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Як вже судом зазначено вище, із заяви ОСОБА_3 випливає, що остання не заперечує фактичних обставин і визнає винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння. 
Крім того, стороною обвинувачення до обвинувального акта подано матеріали кримінального провадження, у яких на підтвердження винуватості ОСОБА_3 наявні й інші докази, які досліджені судом, а саме:
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.02.2026, згідно якого ОСОБА_4 15.02.2026 приблизно о 20 год. в с. Михайлівка Вінницького району Вінницької області по вул. Мирна, нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_3 ;
- протокол допиту потерпілої ОСОБА_4 від 16.02.2026, відповідно до якого потерпіла повідомила, що 15.02.2026 біля 20 год. вона перебувала в кімнаті житлового будинку по АДРЕСА_1 , де проживає її подруга ОСОБА_3 , куди приїхала напередодні і вони разом вживали алкогольні напої. Коли вона почала одягати взуття, ОСОБА_3 почала кричати, що вона взула її взуття. Вона повідомила ОСОБА_3 , що її взуття лежить біля шафи, а вона забирає своє взуття, яке забула раніше. Однак, ОСОБА_3 не стала її слухати і почала битися, взяла до правої руки один ботінок, який вона не встигла одягнути, і почала ним наносити удари, а саме: один удар по обличчю та 2-3 удари по голові. Також вона продовжувала вимагати віддати їй взуття, тому вона зняла ботінок і віддала їй, взувши свої чоботи, в яких прийшла до ОСОБА_3 .. Після цього ОСОБА_3 виштовхала її за ворота. Після чого, вона пішла до священника ОСОБА_7 , аби той викликав працівників поліції, а сама пішла на зустріч працівникам поліції;
- протокол проведення слідчого експерименту від 16.02.2026 з участю потерпілої ОСОБА_4 та додаток до нього – CD-R диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 показала та розповіла про обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 відносно неї;
- протокол допиту свідка від 17.02.2026, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 розповів про обставини звернення до нього 15.02.2026 ОСОБА_4 з приводу виклику працівників поліції, оскільки, зі слів ОСОБА_4 , її побила ОСОБА_3 ;
- висновок експерта №17 від 16.02.2026, відповідно до якого у ОСОБА_4 мало місце ушкодження у вигляді синця навколо правого ока з поширенням на праву виличну ділянку; дане ушкодження виникло від дії тупого, твердого предмета, можливо 15.02.2026 та відноситься до легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня важкості тілесних ушкоджень» п. 2.3.5; враховуючи розташування та характер тілесного ушкодження на тілі ОСОБА_4 вважає, що його спричинення при одноразовому падінні останньої, з висоти власного зросту на твердий виступаючий предмет, виключається;
- повідомлення про підозру від 24.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України – умисне легке тілесне ушкодження;
- протокол допиту підозрюваної від 24.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_3 розповіла про обставини спричинення нею 15.02.2026 приблизно о 18 год. 30 хв. АДРЕСА_1 , тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .. Свою вину визнає та щиро кається. Також вказала,що на даний час не має постійного місця роботи і на життя заробляє тим, що тримає невелике господарство;
- протокол проведення слідчого експерименту від 24.02.2026 з участю підозрюваної ОСОБА_3 та додаток до нього – CD-R диск із відеозаписом проведення слідчого експерименту, відповідно до якого ОСОБА_3 показала та розповіла про обставини вчинення нею кримінального правопорушення відносно ОСОБА_4 ..
Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченою своєї винуватості, суд вважає, що встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, та докази на підтвердження встановлених судом обставин, долучені до обвинувального акту, доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження. 
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Щодо особи обвинуваченої ОСОБА_3 , судом встановлено наступне.
Обвинувачена ОСОБА_3 на час вчинення кримінального правопорушення була повнолітньою; раніше не судима; відповідно до довідки КНП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної ради» від 19.02.2026 №01.2-69/714 ОСОБА_3 за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного віддлення з денним стаціонаром та стат. відділу станом на 17.02.2026 на лікування не перебувала та за медичною психіатричною, неврологічною, нейрохірургічною та наркологічною допомогою не зверталася; за відомостями Комарівського старостинського округу №1 Вороновицької селищної ради скарги та заяви на адресу селищної ради щодо громадянки ОСОБА_3 не надходили; відповідно до довідки Комарівського старостинського округу №1 Вороновицької селищної ради ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , без реєстрації, до складу її сім`ї входять діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; не є інвалідом першої/другої груп.
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер вчиненого кримінального проступку, та особу обвинуваченої, а саме те, що обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої до та після вчинення кримінального правопорушення.
Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Таким чином, суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої, вважає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень у виді громадських робіт, в межах санкції інкримінуємої частини статті. Такий вид покарання на думку суду буде достатнім для виконання мети кримінального покарання, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 не працевлаштована, а отже, виконати більш м`яке покарання, як то штраф, не матиме змоги. 
Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду. 
Заходи забезпечення кримінального провадження, речові докази та процесуальні витрати - відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався. 
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, 381, 381 КПК України, суд –
у х в а л и в:

Визнати винуватою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк шістдесят годин.
Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання суду апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

 Суддя ОСОБА_1