Справа № 127/40667/25
Провадження № 1-кп/127/1322/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 22.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025025020000262 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 02.12.2025 близько 15 години, перебуваючи на перехресті вулиць Генерала Шаповала та Коцюбинського в селі Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, повертаючись додому побачив свого сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розповів йому про конфлікт з однокласниками, який стався по вулиці Коцюбинського в селі Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області.
В цей час, ОСОБА_4 помітив на вулиці Коцюбинського в селі Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області однокласників свого сина серед яких був малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на його думку і ображав сина, в результаті чого у ОСОБА_4 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій протиправний умисел спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 підбіг до неповнолітнього ОСОБА_6 , який знаходився неподалік будинку № 36 по вулиці Коцюбинського в селі Вінницькі Хутори та в присутності сторонніх осіб, маючи фізичну перевагу над потерпілим, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у виді неповного вивиху 11 і 41 зубів; перелому альвеолярного відростку в ділянці правого центрального різця верхньої щелепи; крововиливів на слизовій верхньої та нижньої губи; рани нижньої губи. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995р.).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4  вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся та суду повідомив, що 02.12.2025 року він їхав разом із молодшим сином на велосипеді по вулиці Генерала Шаповала, де і зустрів свого старшого 13-ти річного сина ОСОБА_8 . Його син йшов по вулиці Коцюбинського, тому обвинувачений вирішив його зачекати. Коли син підійшов, він помітив, що син був знервованим та у нього було обличчя червоного кольору. В ході розмови син йому повідомив, що компанія хлопців (однокласників) вчинила відносно нього неправомірні дії. Не задаючи більше питань, ОСОБА_4 сів на велосипед та поїхав до вказаної групи хлопців, які побачивши це, почали тікати. В подальшому, двоє хлопців зупинилися, а обвинувачений поїхав велосипедом далі, аби зупинити усіх інших. Об`їхавши вулицю, ОСОБА_4 зупинився та спер велосипед на паркан, а сам почав іти у бік ОСОБА_6 , який втік найдалі із всієї компанії. При цьому обвинувачений розумів, що вказані хлопці є неповнолітніми та однокласниками його сина. Він запитав ОСОБА_6 чому той продовжує тікати від нього, але останній ніяким чином не реагував та продовжував свій рух. Внаслідок цього ОСОБА_4 здійснив декілька кроків назустріч потерпілому і замахнувся і хотів вдарити кулаком у плече. Однак потерпілий ухилився, внаслідок чого удар прийшовся по обличчю ОСОБА_6 , а саме у щелепу. Внаслідок удару, згодом, на нижній губі потерпілого виступила кров. Метою нанесення удару було те, щоб зупинити потерпілого, який намагався піти із місця події.
Неподалік них, близько за 10 метрів знаходився ОСОБА_9 , якому обвинувачений також сказав залишитися на місці, та згодом вони всі разом пішли на місце, де ОСОБА_4 зустрів свого сина.
В цей час до цього місця почали сходитись всі особи, що приймали участь у діях щодо сина і ОСОБА_8 почав запитував у ОСОБА_10 , куди дівся його брат. Однак відповіді ніякої не було та вся компанія хлопців не говорили із ним. Протягом цього часу ОСОБА_6 розмовляв по телефону із своєю мамою, якій повідомив те, що його вдарили. 
Потім вказана група хлопців підійшла до обвинуваченого та його сина, про цьому ОСОБА_6 висловлювався до нього нецензурною лайкою та здійснював відеофіксацію на мобільний телефон. ОСОБА_4 намагався не продовжувати конфлікт і почав разом із сином йти у бік свого дому, однак ОСОБА_6 продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, почав, знімаючи на телефон, провокувати його на бійку. В цей час ОСОБА_4 та син йшли до свого дому, а компанія хлопців продовжували переслідувати їх.
Обвинувачений звертався до потерпілого та його законного представника із пропозицією відшкодувати завдану шкоду, однак вони відмовилися від запропонованої суми. Також обвинуваченому було відомо про наявні конфлікти між його сином та однокласниками.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що 02.12.2025 року близько 15:00 год. він знаходився на вулиці Коцюбинського в селі Вінницькі Хутори. Разом із ним на вулиці були ще шестеро однокласників. Хлопці разом йшли до свого однокласника ОСОБА_8 , з метою поспілкуватися із приводу того, що останній на наговорює на ОСОБА_11 . Вони за допомогою мобільного телефону ОСОБА_6 , домовилися із ОСОБА_8 про зустріч. Зустрівши ОСОБА_8 на вулиці Генерала Шаповала, хлопці всі разом пішли на вулицю Коцюбинського. Вказане вони здійснили, оскільки вулиця Коцюбинського є більш тихою та безлюдною. Перебуваючи на вказаній вулиці хлопці спілкувалися та ОСОБА_12 із ОСОБА_8 поштовхалися та тягали один одного за кофти, однак бійки між ними не було. Також ОСОБА_13 плював в ОСОБА_8 . В ході цього, ОСОБА_8 вибачився перед ОСОБА_14 , пожав руку кожному із хлопців та пішов до себе до дому. ОСОБА_8 був на відстані близько ста метрів від хлопців, та в цей час до нього на велосипеді під`їхав невідомий потерпілому чоловік. ОСОБА_8 спілкувався із невідомим для потерпілого чоловіком. Піскур ОСОБА_15 сказав хлопцям, що невідомий чоловік, із яким говорить ОСОБА_8 , є батьком останнього.
Після цього ОСОБА_4 почав їхати на велосипеді у їх бік, тому вони злякалися та почали тікати. Пробігши 400 метрів, деякі хлопці зупинилися, бо не змогли далі бігти. Обвинувачений не зупинився та продовжив переслідувати ОСОБА_6 . Коли потерпілий вже не зміг тікати, ОСОБА_4 його наздогнав на велосипеді. Зійшовши із велосипеду, обвинувачений підійшов до потерпілого та наніс йому один удар кулаком правої руки по передніх зубах. Після цього ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 ще один удар кулаком в живіт. На що потерпілий йому сказав, що відносно ОСОБА_8 він жодних неправомірних дій не вчиняв. Від отриманих ударів в ОСОБА_6 в ротовій порожнині текла кров, болів живіт та два передні зуба були вивихнутими. Після нанесення ударів, ОСОБА_4 сів на велосипед та поїхав із місця події, а ОСОБА_6 зателефонував до батьків. Батьки завезли потерпілого до лікарні, де йому була надана медична допомога. Крім того, ОСОБА_6 проходить лікування і до тепер.
Свідок ОСОБА_16 суду повідомив, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 стався конфлікт. Внаслідок цього ОСОБА_12 , як старший брат, хотів «розібратися» із ОСОБА_8 . 02.12.2025 року до ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_17 із мобільного телефону ОСОБА_6 . У ході спілкування ОСОБА_17 сказав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_18 необхідно зустрітися та в ході розмови домовилися про зустріч. На домовлену зустріч із ОСОБА_8 пішов свідок, ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 та ОСОБА_6 . Хлопці всі разом пішли бо місця проживання ОСОБА_8 . Свідок пішов для того, аби перешкодити бійці між хлопцями. ОСОБА_8 вийшов на вулицю, де зустрів компанію хлопців. Між ОСОБА_23 та ОСОБА_8 почався словесний конфлікт, та в ході якого вони штовхалися і тягнули один одного за куртки. Штовханина між двом хлопцями тричі розпочиналася та закінчувалася. В момент, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_12 штовхалися, ОСОБА_21 плював по ОСОБА_8 , в ОСОБА_8 плювали і інші, але не свідок. Згодом ОСОБА_8 сказав, що йому пора до дому та почав іти. На що ОСОБА_12 плюнув по ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_6 стояв біля свідка та не розмовляв взагалі із ОСОБА_8 .
Після цього свідок помітив обвинуваченого, який їхав велосипедом у їх бік. Внаслідок цього хлопці почали тікати, оскільки злякався. Він знав, що це батько ОСОБА_8 , який почав наздоганяти їх. Обвинувачений догнав на велосипеді ОСОБА_6 , який зупинився, встав із велосипеду та наніс ОСОБА_6 удар кулаком правої руки в обличчя. Нанесення другого удару по потерпілому свідок не бачив. В цей момент свідок знаходився в декількох метрів від обвинуваченого та потерпілого. Після цієї події ОСОБА_6 висловлювався нецензурною лайкою у бік ОСОБА_4 . 
Також свідок зазначив, що вони усі є однокласниками та із ОСОБА_8 вони не дружать і не спілкуються.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 02.12.2025 року із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернулася ОСОБА_7 , яка просила прийняти міри до ОСОБА_4 , який 02.12.2025 року близько 15:00 год. наніс тілесні ушкодження її сину ОСОБА_6 поблизу вул. Генерала Шаповала, буд. 96, с. Вінницькі Хутори.
Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку 03.12.2025 року, номер кримінального провадження: 12025025020000262, що підтверджується витягом з ЄРДР.
Відповідно до висновку КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» від 02.12.2025 року № 2085, об 19:20 год. 02.12.2025 року було проведено медичний огляд ОСОБА_4 . Висновок медичного огляду: тверезий.
Як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.12.2025 року, ОСОБА_6 просить залучити його в якості потерпілого в рамках цього кримінального провадження.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_6 є: ОСОБА_24 та ОСОБА_7 .
Відповідно до клопотання ОСОБА_7 від 09.12.2025 року, остання просить дізнавача долучити до матеріалів кримінального провадження речові докази, які підтверджують нанесення тілесних ушкоджень її синові, а саме: оригінал довідки № 10668 КНП «ВОДКЛ ВОР» від 02.12.2025 року; оригінал УЗД КНП «ВОДКЛ ВОР» від 02.12.2025 року; оригінал виписки № 18356 стаціонарного хворого КНП «ВОДКЛ ВОР»; оригінал довідки-консультації лікаря стоматолога «ТОВ ІННОМЕД педіатрія» від 03.12.2025 року; електронний носій із знімком зубів від 02.12.2025 року № 576623 та додатки до цифрового носія з рентген-знімка від 02.12.2025 року.
Постановою дізнавача від 11.12.2025 року оригінал довідки № 10668 КНП «ВОДКЛ ВОР» від 02.12.2025 виданої на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал документу ультразвукового дослідження КНП «ВОДКЛ ВОР» від 02.12.2025 виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал виписки № 18356 КНП «ВОДКЛ ВОР» стаціонарного хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал довідки (консультація лікаря-стоматолога) ТОВ «Інномед Педіатрія» від 03.12.2025; диск із надписом « ОСОБА_25 від 02.12.2025 Вінінтермед»; рентгенівський знімок № 0000057662 у 4-х проекціях з надписом (41-31); рентгенівський знімок № 0000057662 у 4-х проекціях з надписом (11); панорамний знімок зубів від 02.12.2025, які були надані законним представником неповнолітнього ОСОБА_7 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Відповідно до висновку експерта № 1678/1699 від 22.12.2025 року, на підставі судово-медичних даних отриманих при обстеженні ОСОБА_6 , 2012 р.н., даних наданих медичних документів ("Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" № 18356 КНП ВОДКЛ від 08.12.2025 р., довідка № 10668 з Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 02.12.25р., консультаційний висновок лікаря-стоматолога "Іннномед" від 03.12.25р., панорамний знімок від 02.12.25р., два знімки № 0000057662 та CD з даними № 57662 від 02.12.2025р.) на його ім`я, враховуючи обставини випадку та згідно з поставленими запитаннями, приходжу до таких підсумків:
Згідно наданих медичних документів ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні з 03.12.2025р. по 08.12.2025р. За цей час був обстежений клінічно та інструментально, консультований вузькими спеціалістами, отримував відповідне лікування та йому був виставлений діагноз: "Повний діагноз: ЗЧМ. Струс головного мозку. Неповний вивих 11 і 41 зубів. Перелом альвеолярного відростку в ділянці правого центрального різця верхньої щелепи. Гематома в присінку рота."
При судово-медичному обстеженні (03.12.25р.) у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: крововиливи на слизовій верхньої та нижньої губи, рана нижньої губи.
Таким чином, у ОСОБА_6 при судово-медичному дослідженні, мали місце тілесні ушкодження: неповний вивих 11 і 41 зубів; перелом альвеолярного відростку в ділянці правого центрального різця верхньої щелепи; крововиливи на слизовій верхньої та нижньої губи; рана нижньої губи.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли від дії (удару) тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні та групові ознаки якого не відобразились в характері тілесних ушкоджень; за давністю утворення можуть відповідати терміну вказаному в постанові про призначення експертизи - 02.12.2025р.; за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що причинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995р.).
Діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку», що виставлений у "Виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" № 18356 КП ВОДКЛ від 08.12.2025 року на ім`я ОСОБА_6 , не може бути взятий до уваги при судово-медичній оцінці, як такий, що не підтверджений об`єктивними даними - у записах лікуючого лікаря не відображені відповідні зміни з боку центральної нервової системи (згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2025 року, довідки до протоколу та долученого до нього відеозапису вбачається, що серед пред`явлених фотознімків потерпілий ОСОБА_6 впізнав зображеного на фото № 3 ОСОБА_4 . При цьому повідомив, що вказана особа 02.12.2025 року близько 15 год. наніс йому тілесні ушкодження в с. Вінницькі Хутори по вул. Коцюбинського.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 20.12.2025 року та долученого до нього відеозапису, який був досліджений в судовому засіданні, дана слідча дія була проведена у встановленому законом порядку за участю потерпілого ОСОБА_6 за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, на вулиці Генерала Шаповала та вулиці Коцюбинського. Так в ході слідчого експерименту потерпілий повідомив та на місці продемонстрував розвиток події, який відповідає його показанням, наданим в судовому засіданні.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.12.2025 року та долученого до нього відеозапису, який був досліджений в судовому засіданні, дана слідча дія була проведена у встановленому законом порядку за участю обвинуваченого ОСОБА_4 за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, на вулиці Генерала Шаповала та вулиці Коцюбинського. Так в ході слідчого експерименту обвинувачений повідомив та на місці продемонстрував розвиток події, який відповідає його показанням, наданим в судовому засіданні.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідка, дослідивши надані сторонами докази у заявленому обсязі, суд дійшов наступних висновків.
Фактично обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду не оспорював факту нанесення ним 02.12.2025 року приблизно о 15.00 годині неподалік будинку № 36 по вулиці Коцюбинського в селі Вінницькі Хутори малолітньому ОСОБА_6 тілесного ушкодження. Так, обвинувачений вказав, що він, зустрів свого сина, зовнішній вигляд та стан якого, а саме нервозність та червоне обличчя, вказували на вчинення щодо дитини протиправних дій. В цей час він побачив групу з однокласників сина і розпочав до них рух з вимогою зупинитись. Однокласники сина почали тікати, а він переслідувати їх. Догнавши потерпілого ОСОБА_6 він хотів його вдарити в плече, але попав в обличчя. Удар наніс рукою зібраною в кулак, удар був нанесений в щелепу потерпілого. 
Суд вважає, що показання обвинуваченого є такими, що повністю підтверджують його винуватість, оскільки сам ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав факт нанесення тілесних ушкоджень, спосіб вчинення вказаного (нанесення удару рукою в щелепу), об`єкт посягання – відносини, що захищають здоров`я малолітнього потерпілого, вчинення ним дій, що утворюють об`єктивну сторону, умисно. 
При цьому факт того, що ОСОБА_4 за його свідченнями мав намір вдарити потерпілого в плече, але випадково, тому що потерпілий відхилився, наніс удар в щелепу, жодного значення для суду не має, оскільки при умисному заподіянні тілесних ушкоджень кваліфікація здійснюється за заподіяними наслідками, які підтверджені висновком судово-медичної експертизи. Факт умисності удару ОСОБА_4 , наявності умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, обвинуваченим підтверджено особисто, оскільки сам ОСОБА_4 повідомив, що він мав намір вдарити потерпілого рукою зібраною в кулак, що і зробив.
Показання ОСОБА_4 узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту за його участю та з показаннями свідка- очевидця ОСОБА_16 , який вказав, що бачив, як обвинувачений наніс один удар рукою в голову потерпілому. 
Згідно висновку експерта № 1678/1699 від 22.12.2025 року, при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: крововиливи на слизовій верхньої та нижньої губи, рана нижньої губи. У ОСОБА_6 при судово-медичному дослідженні, мали місце тілесні ушкодження: неповний вивих 11 і 41 зубів; перелом альвеолярного відростку в ділянці правого центрального різця верхньої щелепи; крововиливи на слизовій верхньої та нижньої губи; рана нижньої губи.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли від дії (удару) тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні та групові ознаки якого не відобразились в характері тілесних ушкоджень; за давністю утворення можуть відповідати терміну вказаному в постанові про призначення експертизи - 02.12.2025р.; за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що причинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказаний висновок експерта в повній мірі підтверджує показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 , оскільки експертом виявлено у потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження на верхній і нижній губі та ушкодження передніх зубів, що утворились від удару 02.12.2025 року.
Таким чином, наведені докази є достатніми для висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Поряд із вказаним суд зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_6 суд до уваги приймає лише частково, оскільки вони в частині не підтверджені сукупністю доказів у справі, є нещирими і викривляють дійсний розвиток події.
Так, потерпілий ОСОБА_6 заперечив факт того, що він і ще 7 однокласників принижували та ображали сина ОСОБА_4 . Поряд з цим, в цей же час він вказав, що він та ще 8 осіб шукали та знайшли однокласника – ОСОБА_8 , хотіли з`ясувати з нім відносини, відвели його у більш безлюдне місце, де одна з осіб шарпала дитину за одяг, плювала, а інші за свідченнями потерпілого, в тому числі і він нічого не робили. Далі за показаннями потерпілого ОСОБА_26 перед всіма вибачився та пішов. 
Вказане неповнолітній потерпілий намагається видати суду за звичайну ситуацію, а не цькування групою осіб ОСОБА_27 . 
Суд зазначає, що такі показання потерпілого суперечать самі собі, оскільки потерпілий одночасно повідомляє про те, що 8 осіб переслідували неповнолітнього з метою з`ясування відносин, знайшли та зробили вказане, застосовуючи насильство до дитини та вчиняючи дії принизливого характеру (обплювали) і чисельною перевагою та вчиненими діями фактично примусили до приниження, а саме вибачення перед нападниками.
Такий розвиток події є логічним і фактично підтверджений показаннями свідка ОСОБА_16 , який хоча і намагався применшити свою участь в конфлікті, проте повідомив, що ОСОБА_8 штовхали тривалий час в декілька (три) підходи, обпльовували, робили це в значній чисельній перевазі (вісім дітей проти одного), використали для того, що б знайти потерпілого телефон ОСОБА_6 .
При цьому ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_16 суду вказали, що як тільки ОСОБА_26 відійшов від них після вчинених дій, через 100 метрів він зустрів свого батька і батько почав рухатись до них.
ОСОБА_6 та ОСОБА_16 суду повідомили, що у вказаний час вся компанія, в тому числі і вони, почали тікати, що переконує суд у тому, що потерпілий та свідок, як і інші учасники події, достовірно знали, які дії по відношенню до потерпілого вони вчинили, розуміли, що викриті батьком ОСОБА_27 відразу після вчинення цькування потерпілого, мету з якою до них їде обвинувачений, а саме з`ясування того, що сталось з його сином.
За таких підстав ОСОБА_6 приховує від суду свою дійсну поведінку, що передувала кримінальному правопорушенню щодо нього, а саме цькування та приниження групою осіб однокласника- сина обвинуваченого.
Далі за свідченнями потерпілого, ОСОБА_4 наздогнав його та наніс два удари: в голову та в живіт. Такі показання потерпілого в частині нанесення удару в живіт є непідтвердженими жодним доказом у справі, а навпаки спростовані даними судово-медичної експертизи та показаннями свідка ОСОБА_16 який був в декількох метрах від події та бачив лише один удар в голову, нанесений ОСОБА_4 . Таку версію потерпілого вважає непідтвердженою і сторона обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить у формулюванні обвинувачення опису дій обвинуваченого з нанесення другого удару.
Зазначене переконує суд у тому, що потерпілий є нещирим і спотворює дійсний розвиток події.
Останнім фактом, що встановлений судом є те, що після цього потерпілий знімав ОСОБА_4 на мобільний телефон, вживав до нього нецензурну лексику, що не повідомлено самим потерпілим, який намагається викривити подію, надаючи своїй поведінці ознак зразковості. Разом з чим про зазначене суду повідомив свідок ОСОБА_16 , чим підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Вказане на кваліфікацію злочину та доведеність винуватості обвинуваченого не впливає, проте оцінюється судом як факт того, що показання обвинуваченого є правдивими та узгоджуються із доказами у справі, а показання потерпілого є частково непідтвердженими та спростованими доказами у справі.
Вказане жодним чином не виправдовує дій ОСОБА_4 , який умисно та протиправно завдав тілесних ушкоджень дитині, проте на переконання суду, підтверджує його свідчення щодо того, що в цей момент, він був в стані викликаному відчуттям несправедливості та в намаганні захистити сина.
Далі як вже зазначалось, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 і наніс йому тілесні ушкодження, що підтверджено сукупність доказів у справі зазначених вище.
Таким чином, суд, оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як вбачається із довідки-характеристики № 103 від 17.12.2025 року, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання в с. Вінницькі Хутори ОСОБА_4 у правопорушеннях не помічався, проживає разом із дружиною та дітьми. Скарг на його поведінку від жителів старостинського округу не надходило.
Згідно довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» № 31/12263 від 17.12.2025 року, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному обстеженні в психіатричному відділенні № 17 з 09.09.2002 року по 09.10.2002 року з діагнозом: «Сноговоріння, сноходіння в анамнезі. Вегето-судинна дистонія помірного ступеня». За даними картотеки поліклінічного відділення з денним стаціонаром та стат. відділу до лікаря-нарколога не звертався.
Згідно вимоги про судимість від 13.12.2025 року, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисне кримінальне правопорушення відносно малолітнього, позитивно характеризується, працює, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, завдану кримінальним правопорушенням шкоду не відшкодував.
Визначаючись із наявністю обставин, що пом`якшують покарання, суд враховує положення ч. 2 ст. 66 КК України, яка регулює, що суд призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. З наведених підстав суд визнає пом`якшуючою обставиною ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення під впливом раптового хвилювання, викликаного поводженням з його сином, що принижує честь і гідність малолітньої особи – сина обвинуваченого.
Щире каяття на переконання суду в даному випадку також наявне з огляду на показання ОСОБА_4 в судовому засіданні, який виказував щирий жаль щодо свого протиправного та негідного вчинку, детально розповів обставини вчиненого, які відповідають встановленим судом обставинам, підтвердив факт нанесення тілесного ушкодження потерпілому, вказав, що він не мав жодного права зазначене здійснити.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , з врахуванням ст. 337 КПК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої особи.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, а саме вчинення умисного кримінального правопорушення проти життя та здоров`я малолітньої особи, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся, вчинив вказане як наслідок негідного поводження з його сином, раптовим очевидцем якого ОСОБА_4 фактично став, працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу, оскільки вказане покарання визнано судом достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.
Вирішуючи цивільний позов, суд зазначає.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ППВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених зміну його життєвих стосунках.
З висновку експерта № 1678/1699 від 22.12.2025 року, судом встановлено, у ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні з 03.12.2025 року по 08.12.2025 року. При судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: неповний вивих 11 і 41 зубів; перелом альвеолярного відростку в ділянці правого центрального різця верхньої щелепи; крововиливи на слизовій верхньої та нижньої губи; рана нижньої губи.
Як зазначає позивач у позовній заяві, завданими тілесними ушкодженнями, ОСОБА_6 було порушено нормальний спосіб життя, а також виникла необхідність докладати додаткових зусиль для захисту прав і для лікування у закладі охорони здоров`я.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди визнає частково, а саме у сумі 5000,00 гривень.
Суд вважає, що отримання тілесних ушкоджень малолітнім потерпілим є безумовним доказом завдання фізичних та душевних страждань, оскільки особа зазнала фізичного болю у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, вказане позначилось і на її психоемоційному стані, що свідчить про заподіяння моральної шкоди малолітньому потерпілому ОСОБА_6 .
Виходячи з принципів законності, виваженості, розумності й справедливості, враховуючи принцип співмірності завданої шкоди заявленій до відшкодування суми моральної шкоди вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 є такими, що підлягають задоволенню, а саме з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню 50000,00 гривень моральної шкоди.
Щодо матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Судом встановлено, що в процесі лікування потерпілого ОСОБА_6 понесені витрати на лікування, що підтверджується квитанціями від 02.12.2025, 03.12.2025, 19.01.2026, 20.01.2026 року та актом замовлення та наданих послу/товарів від 03.12.2025 року, виданого Медичним центром ТОВ «Інномед-Педіатрія». Загальна сума понесених витрат на лікування згідно квитанція становить 17658,90 гривень. Суд приймає до уваги вказані квитанції, оскільки вони датовані часом перебування потерпілого на лікуванні наслідків від протиправних дій обвинуваченого.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди визнає частково, а саме у сумі 16831,10 гривень. Зазначає, що позивачем включено до матеріальної шкоди витрати на придбання ложки, виделки, шльопанців, штанів, рушника, банана, сосиски в тісті, ватрушечки «Тоня» та пюре «Карапуз». Водночас позовна заява не містить жодного пояснення щодо необхідності придбання зазначених речей у зв`язку із подією правопорушення.
Суд зазначає, що перелічені обвинуваченим товари є частиною із загальної покупки, зазначені у чеку № 5762319116 від 03.12.2025 року. Купівля вказаних у чеку товарів відбулася саме із початком перебування ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні. Тобто, вказані витрати були необхідними саме для належного та безперешкодного перебування малолітнього потерпілого ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні.
Щодо доводів представника потерпілої про необхідність стягнення більшої суми ніж зазначена у позові і необхідності стягнення на її користь вартості прогнозованого лікування, суд зазначає наступне. Розгляд позову здійснюється в межах позовних вимог. Позовні вимоги на зазначену суму не збільшені. З поданого доказу вбачається, що такі витрати не здійснені та не понесені. 
Таким чином, суд вважає доведеним заподіяння кримінальним правопорушенням майнової шкоди на загальну суму 17658,90 гривень.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 65-67, 125 КК України, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Призначити  ОСОБА_4  покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов  ОСОБА_7  в інтересах малолітнього  ОСОБА_6  до  ОСОБА_4  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволити.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітнього  ОСОБА_6 , 17658,90 (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім гривень дев`яносто копійок) гривень матеріальної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_7 , яка діє в інтересах малолітнього  ОСОБА_6 , 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, завданої її малолітньому сину  ОСОБА_6 .
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме 
оригінал довідки № 10668 КНП «ВОДКЛ ВОР» від 02.12.2025 виданої на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал документу ультразвукового дослідження КНП «ВОДКЛ ВОР» від 02.12.2025 виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал виписки № 18356 КНП «ВОДКЛ ВОР» стаціонарного хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал довідки (консультація лікаря-стоматолога) ТОВ «Інномед Педіатрія» від 03.12.2025; диск із надписом « ОСОБА_25 від 02.12.2025 Вінінтермед»; рентгенівський знімок № 0000057662 у 4-х проекціях з надписом (41-31); рентгенівський знімок № 0000057662 у 4-х проекціях з надписом (11); панорамний знімок зубів від 02.12.2025, які були надані законним представником неповнолітнього ОСОБА_7 – повернути ОСОБА_7 .
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: