ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/4824/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Голігорової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу:
за позовом Криворізька північна окружна прокуратура Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг в інтересах держави 
до відповідача-1: Криворізької міської ради, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Маняхіної Валентини Іванівни, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання усунути перешкоди у користування. 

Представники:
від позивача: Бурлаченко О.Л., прокурор відділу;
від відповідача-1: не зявився; 
від відповідача-2: Жук В.В., адвокат (поза межами суду);

ПРОЦЕДУРА:
28.08.2025 Керівник Криворізької північної окружної прокуратури подав за допомогою підсистеми “Електронний суд” в інтересах держави до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву до Криворізької міської ради (далі - відповідач-1) та Фізичної особи-підприємства Маняхіної Валентини Іванівни (далі - відповідач-2), у якій просить:
1. Визнати незаконним та скасувати рішення Криворізької міської ради №2771 від 26.04.2024 в частині надання фізичній особі-підприємцю Маняхіній Валентині Іванівні із земель комунальної власності в оренду земельної ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га, для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (для розміщення кафе) розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б.
2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №2024365 від 24.06.2024, укладений між Криворізькою міською радою (код ЄДРПОУ 33874388) та фізичною особою-підприємцем Маняхіною Валентиною Іванівною (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га (номер запису про інше речове право 55766153).
3. Скасувати державну реєстрацію права власності за Маняхіною Валентиною Іванівною (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нежитлове приміщення загальною площею 143 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 29.07.2021 державним реєстратором Глеюватської сільської ради Криворізького району Волос О.В. (номер відомостей про речове право - 43314311) шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2425115712110.
4. Зобов`язати Маняхіну Валентину Іванівну (РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради (код ЄДРПОУ 33874388) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва – літнього майданчика площею 30,4 кв. м, яке згідно з технічним паспортом від 23.07.2021, виданого ТОВ “СМАРТ ІНЖИНІРІНГ” б/н та довідки від 23.07.2021 за вих. № 044/07-2021-Б, яку видано директором ТОВ “СМАРТ ІНЖИНІРІНГ” Маняхіній В. І. значиться як приміщення №11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2425115712110).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 позовну заяву Криворізької північної окружної прокуратури, Дніпропетровська область до відповідача-1: Криворізької міської ради та відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Маняхіної Валентини Іванівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання усунути перешкоди у користування - залишено без розгляду.
03.02.2026 від Центрального апеляційного господарського суду надійшла ухвала від 02.02.2026 про витребування у Господарського суду Дніпропетровської області справи № 904/4824/25.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2026 задоволено апеляційну скаргу Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 у справі № 904/4824/25. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 у справі № 904/4824/25 скасовано, а справу № 904/4824/25 направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
09.03.2026 справа № 904/4824/25 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 01.04.2026 об 11:00 год.
23.03.2026 від відповідача-2 через систему "Електронний суд" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2026 задоволено заяву представника відповідача-2 - Фізичної особи-підприємця Маняхіної Валентини Іванівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та судове засідання з розгляду справи по суті, яке призначене на 01.04.2026 о 11 год. 00 хв., вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача-2. 
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 01.04.2026 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція позивача
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Криворізькою міською радою в порушення вимог чинного законодавства укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га для розміщення нежитлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б, розміри якого самочинно збільшені без дозвільно-погоджувальної документації, чим порушено інтереси територіальної громади міста Кривого Рогу.

Позиція відповідача-1 
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позов зазначив, що оскаржуване рішення ухвалене правомочним органом у відповідності до наданих законом повноважень та є законним, таким що прийняте компетентним органом, у визначеному законом порядку, на підставі норм чинного законодавства України.

Позиція відповідача-2 
Відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 18.01.2007 у справі № 2-5421/2006 р. за Маняхіною Валентиною Іванівною визнано право власності на нежитлове приміщення, яке представляє собою кафе і складається з приміщення під літерою “А-1”, “А1-1”, прибудови під літерою “а”, загальною площею 103,9 кв.м, вартістю 41922 грн, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за Маняхіною В.І. Комунальним підприємством “Криворізьке бюро технічної інвентаризації” 14.03.2007.
Разом з тим, 29.07.2021 за Маняхіною В.І. зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 143 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою для реєстрації права власності на вказане приміщення площею 143 кв.м. стало: рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 18.01.2007 у справі № 2-5421/2006, технічний паспорт від 23.07.2021 виданий ТОВ “СМАРТ ІНЖИНІРИНГ”.
Також, до вказаного технічного паспорту додано довідку від 23.07.2021 за вих. № 044/07-2021-Б, яку видано директором ТОВ “СМАРТ ІНЖИНІРИНГ” відповідачу у справі - Маняхіній В. І. У довідці зазначено, що при обстеженні нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 (власник Маняхіна В.І.), виявлено переобладнання та перепланування даного приміщення у зв`язку з чим загальна площа змінилась та складає 143 кв.м.
Порівнянням схематичного, поверхового планів з інвентаризаційної (архівної) справи на об`єкт нерухомості за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 286, наданих у відповідь на запит окружної прокуратури від 03.07.2025 №58-5252ВИХ-25 зі схемою розташування будівель та споруд, а також з планом громадського будинку за вказаною адресою, які знаходяться у вищезазначеному технічному паспорті від 23.07.2021 встановлено, що до об`єкту нерухомості добудовано приміщення під № 11 площею 30.4 кв.м.
У відповідь на запит окружної прокуратури від 06.06.2025 № 58-4481ВИХ-25, спеціалістами відділу із земельних питань та будівництва виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради проведено огляд земельної ділянки за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 286 на підставі чого складено акт обстеження земельної ділянки від 17.06.2025 до якого додано фото об`єкта огляду. Відповідно до акту встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 розташований об`єкт нерухомого майна площею 8,7 ? 16.3 кв.м. На території земельної ділянки, біля об`єкту нерухомості знаходиться літній майданчик (тераса) площею 4 ? 8 кв.м. На момент обстеження ведеться підприємницька діяльність ФОП Маняхіною Валентиною Іванівною.
Шляхом пошуку на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, повідомлень про початок здійснення будівельних робіт, а також декларацій про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б та на орендованій земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га не виявлено.
На запит прокуратури до Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) щодо наявності в Реєстрі будівельної діяльності інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, робіт з реконструкції, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б, директор Інспекції листом № 5614/04/18-24 від 29.102024 повідомив, що у розпорядженні ДІАМ не виявлено документів, стосовно запитуваного об`єкта будівництва.
Також, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що нежитлове приміщення загальною площею 143 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б розташоване на земельній ділянці комунальної власності житлової та громадської забудови з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га, з цільовим призначенням - 03.08 “для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування”, яку надано в оренду Маняхіній В.І. на підставі договору оренди земельної ділянки від 24.06.2024 № 2024365 та перебувала в оренді останньої на підставі договорів оренди від 18.06.2019 № 2019250 та від 31.03.2014 № 2013582.
Передачі в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га передувало рішення Криворізької міської ради 49 сесії 8 скликання № 2771 від 26.04.2024 “Про надання в оренду земельних ділянок, на яких розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності заявників (користувачів)”.
Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 24.06.2024 № 2024365, на земельній ділянці розміщене нежитлове приміщення згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2021 № 43314311, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2425115712110.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що дійсно під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 2425115712110 значиться нежитлове приміщення, загальною площею 143 кв.м. (приміщення А, А') за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є Маняхіна В.І. Державну реєстрацію вказаного об`єкта проведено 29.07.2021. Тобто договір оренди земельною ділянки укладений вже після внесення відомостей про речове право на нежитлове приміщення та вже зі збільшеною площею з 103,9 кв.м. на 143 кв.м.
На думку прокурора внаслідок безпідставної державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, площа якої збільшена шляхом самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності, а саме літнього майданчика, який зазначено у технічному паспорті від 23.07.2021 як приміщення № 11 площею 30.4 кв.м, без погодження з власником земельної ділянки та без відповідних дозвільних документів, порушено права власника земельної ділянки - територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.
Вказані обставини і стали підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду про визнання недійсним зазначеного договору оренди як такого, що суперечить інтересам держави із застосуванням наслідків такої недійсності.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Щодо представництва інтересів держави Криворізької північної окружною прокуратурою у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація “інтересів держави” може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 806/1000/17).
Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.
“Не здійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
“Здійснення захисту неналежним чином” виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною.
“Неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ІНФОРМАЦІЯ_37 від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Інакше кажучи, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.
Водночас слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 у справі № 925/1133/18 продемонстровано правову позицію ВП ВС щодо субсидіарної ролі, яку виконує прокурор, замінюючи в судовому провадженні відповідний компетентний орган, котрий усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У цій справі Велика Палата Верховного Суду пояснила, що прокурор звертається до суду в особі органу, якщо: 1) орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; 2) орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави.
Натомість як самостійний позивач прокурор звертається до суду, якщо: 1) відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
Ключовим для застосування норм ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” та визначення згаданого елемента є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави”, висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини).
Оскільки “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з п. 2 Рекомендації Кес (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам “Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції”, прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства, а отже, розподіл землі особливо чутливий до принципів справедливості, розумності й добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Передача в користування земельної ділянки на підставі зареєстрованого права власності на самочинно збудований об`єкт свідчить про порушення інтересів держави, оскільки зачіпає інтереси територіальної громади міста Кривого Рогу.
Захист від порушень права власності конкретної територіальної громади міста Кривий Ріг та Українського народу загалом належить до сфери державного інтересу й повинен забезпечуватись усіма передбаченими Конституцією України правовими механізмами, у тому числі через представництво інтересів держави в суді органами прокуратури.
Конституційним Судом України у Рішенні від 08.04.1999 у справі № З-рп/99 вказано, що поняття “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.
Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Передумовою участі органів та осіб, передбачених ст. 53 ГПК України, у господарському процесі є набуття ними процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення в цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у ст. 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.
Під час визначення вказаного елемента підлягає з`ясуванню питання наявності уповноваженого органу та вжиття ним заходів із захисту порушених інтересів.
Так, ст. 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.
За змістом ст. 4 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної політики та гарантії місцевого самоврядування.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що до компетенції рад належать питання щодо регулювання земельних відносин відповідно до закону.
Повноваження сільських, селищних, районних, міських, обласних рад та їх виконавчих органів визначені ст. ст. 8-12 ЗК України (розпорядження землями, передача земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам, надання земельних ділянок у користування, вилучення земельних ділянок, викуп земельних ділянок для суспільних потреб, організація землеустрою тощо). Про аналогічні повноваження органів виконавчої влади в галузі земельних відносин вказано у главі 3 ЗК України.
З аналізу згаданих норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування та наділення повноваженнями діяти від імені територіальної громади відповідних рад.
Таким органом у спірних правовідносинах є Криворізька міська рада.
З огляду на викладене суб`єкт владних повноважень, який діє в інтересах територіальної громади як власника майна, повинен вчиняти щодо нього будь-які дії, виходячи з волі та волевиявлення власника, у межах і спосіб волевиявлення, що характеризують добросовісність набуття права власності (володіння, користування, розпорядження).
Отже, територіальна громада міста Кривого Рогу як власник земельних ділянок комунальної форми власності делегувала Криворізькій міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (територіальної громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, визначених законом.
Однак, згідно з обставинами справи, Криворізькою міською радою на підставі рішення цієї ради від 26.04.2024 № 2771 передано спірну земельну ділянку в оренду Відповідачу-2, під частково самочинно збудованим об`єктом нерухомості для розміщення кафе.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про прокуратуру" функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами; делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.
Щодо виключності випадку необхідності представництва інтересів держави прокурором у цій справі, суд зазначає наступне.
Конституційний Суд України 03.12.2025 у п. 2 резолютивної частини рішення № 6-р (ІІ)/2025 визнав неконституційними приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Разом з цим дія п. 2 рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р (ІІ)/2025 відтермінована до 01.01.2027 (п. 3 цього ж рішення).
Водночас положеннями п.п. 4.2., 7.2 - 7.4 мотивувальної частини рішення акцентовано увагу на виключність випадку наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді та необхідності його обґрунтування в кожному конкретному випадку.
Судом зазначено, що юридичне регулювання представництва прокурором інтересів держави в суді має чітко закріплювати його допоміжний (субсидіарний) характер, а також забезпечувати, щоб прокуратура, виконуючи цю функцію, не здійснювала функцій інших суб`єктів владних повноважень без наявності об`єктивних підстав.
Зокрема, така виключність випадку представництва сформульована у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 18.12.2025 у справі № 160/4161/24.
Зокрема, суд наголосив, що представництво інтересів держави в суді, передбачене пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, має винятковий та субсидіарний характер. Прокурор може здійснювати таке представництво лише у випадках, коли цього вимагає захист конституційно значущих інтересів держави та коли компетентний орган не забезпечує такого захисту належним чином.
Законодавче регулювання цієї функції повинно відповідати принципам, закріпленим у Конституції України, зокрема принципам верховенства права, рівності сторін у судовому процесі та заборони надмірного втручання держави у сферу прав і свобод людини.
Водночас у пунктах 158 - 161, 167 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 296/704/21 зазначено, що у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державою здійснювати захист її законних інтересів, є міська рада.
Проте цей орган місцевого самоврядування сам порушив інтереси держави, має процесуальний статус відповідача та активно заперечує проти позову прокурора. Тож задля того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, статусом позивача має наділятися прокурор який діє від імені держави, аби він мав право на звернення до суду в інтересах саме держави як самостійний позивач, чого суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі не врахували.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
У місті Кривому Розі питання хаотичної масової забудови міста малими архітектурними формами (МАФами) набуло суспільного резонансу. Як наслідок, в червні 2023 року близько 2 тисяч жителів міста двічі звертались до міської ради з петиціями щодо знесення вказаних торгових об`єктів.
Так, в червні 2023 року ОСОБА_1 скерувала до міської ради петицію, яку підписало 1000 жителів міста, з вимогою знести всі незаконні мафи в місті.
Згідно з вказаною петицією у місті Кривому Розі неперервно з`являються незаконні міні-магазинчики, які привносять занепокоєння та порушують міський ландшафт. Ці кіоски не лише займають місце дитячих майданчиків, руйнують дерева, але й зводяться без будь-яких дозволів, порушуючи навіть комендантську годину в умовах воєнного стану. Стан міста змінюється на гірше!, із сучасної культурної і стилістичної точки зору, воно поступово перетворюється на “місто мафів”.
Крім цього, в червні 2023 року ОСОБА_2 скерував до міської ради петицію, яку підписало 1000 жителів міста, з вимогою знести незаконні мафи, які з`явилися в ніч на 28 травня 2023 року, порушуючи комендантську годину, на території, де раніше був дитячий майданчик в зеленій зоні.
Згідно з вказаною петицією 1000 жителів міста вимагали від міської ради повернути знесений в травні 2023 року дитячий майданчик, та вивезти мафи (кіоски), які псують зовнішній вигляд району та порушують архітектурний вигляд міста.
Разом з тим, міська рада рішеннями від 27.06.2023 № 2055 та № 2056 не підтримала вказані електронні петиції близько 2000 жителів міста, що свідчить про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, та кваліфікується як бездіяльність відповідного органу.
Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність.
Тож у цій справі прокурор підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, що спростовує протилежні доводи відповідачів.
Щодо права власності відповідача на кафе за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б
За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації
18.01.2007 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу у цивільній справі №2-5421/2006 визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення права власності на кафе, що складається з приміщення під літерою “А-1”, “А1-1”, прибудови під літерою “а”, загальною площею 103,9 кв.м, вартістю 41922 грн, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б.
14.03.2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності та надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б).
На час розгляду справи зазначене рішення суду не скасоване, отже відповідач отримав на законних підставах право власності на об`єкт нерухомого майна - кафе за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до об`єкту нерухомості добудовано приміщення під № 11 площею 30.4 кв.м.
Відповідно до ч.1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Відповідач-2 не надав до матеріалів справи доказів отримання відповідних дозволів або затвердженого проекту прибудови до існуючого об`єкту нерухомого майна.
Отже добудоване приміщення під № 11 площею 30.4 кв.м. є самочинно збудованим.
За змістом ч. 2, 3, 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Прокурор просить зобов`язати відповідача-2 усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва – літнього майданчика площею 30,4 кв.м. 
Оцінюючи доводи прокурора, суд констатує, що обраний спосіб захисту не поновлює право Криворізької міської ради користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою з огляду на таке. 
05.07.2012 року погоджено містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками площі земельної ділянки під кафе на вул. Електрозаводськіій, 28Б в Жовтневому районі м. Кривий Ріг.
Містобудівний розрахунок - розрахунок щодо граничнодопустимих параметрів забудови, умови ув`язки архітектурно-планувального та об`ємно-просторового рішення, системи обслуговування, інженерних комунікацій, транспортного обслуговування та благоустрою з існуючою забудовою із дотриманням чинних нормативних документів, згідно Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.07.2011 №109, чинного станом на 2012рік.
22.08.2012 Криворізька міська рада, розглянувши звернення Маняхіної В.І. та належним чином погоджений містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками площі земельної ділянки, надала дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки під кафе на вул. Електрозаводськіій, 28Б в Жовтневому районі м.Кривий Ріг (копія рішення міськради від 22.08.2012.
22.05.2013 Криворізькою міською радою затверджено проєкт відведення земельної ділянки та надано в оренду ФОП Маняхіній В.І. земельну ділянку площею 0,0615 га з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033, для розміщення кафе за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б. 31.03.2014 року між Криворізькою міською радою та ФОП Маняхіною В.І. укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0615 га з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033, для розміщення кафе за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б.
В подальшому вищевказаний договір оренди земельної ділянки під нерухомим майном поновлювався на нові строки.
У вересні 2025 року Державним підприємством “Центр Державного земельного кадастру” виконано топографо-геодезичні роботи щодо зйомки земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б.
Відповідно до план-схеми М 1:500 встановлено межі земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га, та визначено, що будівля кафе на вул. Електрозаводська, 28б в м. Кривий Ріг розташована повністю в межах земельної ділянки, наданої згідно договору оренди.
Отже, знесення самочинно прибудованого відповідачем-2 літнього майданчика до існуючий будівлі, право власності на яку відповідачка-2 набула в законний спосіб, не призведе до поновлення права Криворізької міської ради користування та розпорядження земельною ділянкою, відтак є неефективним, що є підставою для відмови у позові.
Щодо визнання недійсним рішення Криворізької міської ради №2771 від 26.04.2024 в частині надання фізичній особі-підприємцю Маняхіній Валентині Іванівні із земель комунальної власності в оренду земельної ділянки житлової та громадської забудови з кадастровим номером 1211000000:04:279:0033 площею 0,0615 га, для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (для розміщення кафе) розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 28б. та договору оренди земельної ділянки від 24.06.2024
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією .
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, (ст. 142 Конституції України).
Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності (ст. 143 Конституції України).
Наведені норми сполучаються з приписами ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до якої територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, в тому числі, на землю та ч. 3 ст. 16
Закону, що визначає наступне: матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, земля та інше.
Крім того, законодавцем закріплено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (ст. 80 Земельного кодексу України). Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. Таким чином, це усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону (ст. 83 Земельного кодексу України).
згідно з ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ради - представницькі органи місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1 ст. 59 цього Закону), які на підставі ст. 144 Конституції України є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Законодавцем визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Аналогічні приписи містить ст. 12 Земельного кодексу України, згідно з якими до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, серед іншого, розпорядження землями комунальної власності територіальних громад.
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Аналогічну норму містить ст. 124 Земельного кодексу України.
Крім того встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 9 ст. 93 Земельного кодексу України). Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі, (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).
Таким чином, законодавцем визначено, що виключно міські ради наділені повноваження розпорядження землями комунальної власності територіальних громад та вирішення питань регулювання земельних відносин. 
Отже, оскаржуване рішення ухвалене правомочним органом у відповідності до наданих законом повноважень.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 29.08.2023 року по справі № 910/5958/20 виснував, що при розгляді та позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та мас бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того, суд враховує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є, самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Як встановлено вище, вперше договір оренди спірної земельної ділянки площею 0,0615 га між Криворізькою міською радою та ФОП Маняхіною В.І. укладено 31.03.2014.
В подальшому вищевказаний договір оренди земельної ділянки під нерухомим майном поновлювався на нові строки.
Відповідно до план-схеми М 1:500 встановлено межі земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:04:29:0033 площею 0,0615 га, та визначено, що будівля кафе на вул. Електрозаводська, 28б в м. Кривий Ріг розташована повністю в межах земельної ділянки, наданої згідно договору оренди.
Враховуючи відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки проти прибудови до існуючої будівлі, право власності на яку набуто відповідачкою в законний спосіб, а також неможливість використовувати її в інший спосіб ніж передачі в оренду власнику нерухомого майна розташованого цій суд вважає, що прокурором не доведено порушення інтересів громади м. Кривий Ріг укладенням договору оренди земельної ділянки від 24.06.2024.
Суд також звертає увагу, що для витребування майна (в даному випадку - земельної ділянки) оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав, - при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.
Вимога прокурора про скасування державної реєстрації права власності за Маняхіною Валентиною Іванівною на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є похідною від розглянутих судом вище, тому не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача-2 про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Водночас, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності их Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі № 755/13805/16-ц).
З урахуванням наведеного, оскільки суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість, відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог, заявлених прокурором.

Окрім того, суд зазначає, що за приписами п. 6 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 статтею 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Ураховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову повністю, суд, керуючись ч. 1 ст. 145 ГПК України, вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 у справі №904/4824/25.
При цьому відповідно до ч. 10 ст. 145 ГПК України в такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Щодо судового збору.
Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем (прокуратурою).
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволені позову відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем (прокуратурою).
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено та підписано - 20.04.2026. 

Суддя	 	В.Г. Бєлік