КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 року Київ № 320/25409/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, в якому просить:
- визнати дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправними;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , декларацію про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку про реєстрацію громадянином України, яка є підставою для видачі їй паспорта громадянина України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона набула громадянство України з 20.06.2024 на підставі тимчасового посвідчення. Процедура набуття іноземцем громадянства України передбачає припинення іноземного громадянства із наданням відповідних доказів до органів міграційної служби України. Із урахуванням того, що посольство республіки білорусь на території України не працює, а тимчасове посвідчення громадянина України не дає права вільного пересування за кордоном, позивач звернулась до відповідача із декларацією про відмову від громадянства республіки білорусь. Проте, декларацію не прийняли та повернули. Позивач не погоджується із такими діями та вважає, що оскільки вона позбавлена можливості з незалежних від неї обставин відмовитись від громадянства республіки білорусь, то звернення із декларацією про відмову від цього громадянства є правомірним. Позовні вимоги просить задовольнити. 
Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання. У цій ухвалі повідомлено суб`єкта владних повноважень відповідача про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню йому як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді (згідно із пунктом 12 частини дев`ятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України).
За змістом відзиву від 01.09.2025 відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Позиція мотивована тим, що позивач не надала доказів вчинення дій по припиненню громадянства республіки білорусь, тому підстави для прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. Окрім того, відповідач наголошує на тому, що строк надання таких доказів закінчується тільки 20.06.2026, тому звернення до відповідача було передчасним. Нездійснення процедури виходу з громадянства іноземної держави саме на території України не може слугувати підставою звернення із декларацією про відмову від іноземного громадянства, оскільки в розумінні абзацу 13 статті 1 Закону № 2235-II така процедура має не здійснюватися іноземною державою взагалі. Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивач неодноразового перетинала державний кордон та перебувала на території Республіки Польща, де функціонує посольство республіки білорусь. Окрім того, посилаючись на пункт 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону від 20.08.2024 № 3897-IX, відповідач зазначає про відсутність жодних правових наслідків для позивача у вигляді скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. 
Щодо поданих сторонами клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки жодних обґрунтувань, окрім необхідності повного та всебічного встановлення обставин справи, не наведено. 
Суд зазначає, що сторонами викладена позиція у заявах по суті, до яких надані докази на підтвердження заявлених позицій. Розгляд справи в письмовому провадженні жодним чином не порушує права позивача та відповідача, оскільки така форма судового провадження є однією із форм здійснення судочинства і не позбавляє сторони права заявляти клопотання по справі у письмовому вигляді, не зменшує обсяг дослідження доказів та не впливає на їх оцінку судом. 
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , маючи громадянство республіки білорусь, 21.11.2023 звернулася до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІI.
20.06.2024 щодо ОСОБА_1 прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІI.
Позивачу видана довідка № 1484/2024 від 06.09.2024 про реєстрацію особи громадянином України та видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 від 26.08.2024, терміном дії до 20.06.2026.
21.11.2023 позивач надала зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство республіки білорусь і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства республіки білорусь.
24.03.2025 позивач звернулася до відповідача із декларацією про відмову від громадянства республіки білорусь у зв`язку із наявністю незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, а саме: процедура оформлення припинення громадянства (підданства) республіки білорусь не здійснюється. Окрім того, зазначила про зобов`язання повернути паспорт громадянина республіки білорусь до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина (підданства) республіки білорусь та не виконувати обов`язків, передбачених законодавством для громадян (підданих) цієї держави. 
Листом від 09.04.2025 № Ж-395/6/8010-25/8010.4.1/813-25 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області позивачу відмовлено в прийнятті декларації про відмову від громадянства республіки білорусь із посиланням на пункти 3 та 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20.08.2024 № 3897-IX. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить із такого.
За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За нормами статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб врегульований Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (Закон № 2235-III, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Громадянство України, серед інших підстав, набувається за територіальним походженням (пункт 2 статті 6 Закону № 2235-ІІІ). 
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
На підставі наведеної норми позивач, маючи громадянство республіки білорусь, набула громадянство України з 20.06.2024 та отримала тимчасове посвідчення громадянина України.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:
особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;
іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство (частина друга статті 8 Закону № 2235-ІІІ).
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства (частина п`ята статті 8 Закону № 2235-ІІІ).
За змістом абзацу 12 статті 1 Закону № 2235-ІІІ зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
Таким чином, нормами Закону України «Про громадянство України» передбачено можливість набуття громадянства України за територіальним походженням, за умови звернення іноземця з відповідною заявою, однак положення частини другої статті 8 цього Закону містять імперативний припис щодо обов`язку таких осіб одночасно із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подати зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Надалі, у разі одержання позитивного рішення щодо вирішення такої заяви, іноземцю видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої він має право оформити тимчасове посвідчення, що діє не більше двох років. Тому лише у разі виконання ним обов`язку припинити іноземне громадянство, така особа має право отримати паспорт України.
Разом із тим, запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу Державної міграційної служби протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави.
Зі змісту декларації про відмову від іноземного громадянства вбачається, що підставою неотримання позивачем документа про припинення громадянства республіки білорусь слугувало нездійснення такої процедури.
В абзаці 13 статті 1 Закону № 2235-ІІІ законодавець розтлумачив що вважатиметься незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), а саме:
- невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено;
- відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
З аналізу приписів абзацу 13 статті 1 Закону № 2235-ІІІ суд робить висновок, що така причина неотримання документа як нездійснення процедури припинення громадянства, передбачає припинення, у цьомувипадку республікою білорусь, провадження такої процедури взагалі. 
Суд враховує, що після 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, дипломатичні зв`язки з республікою білорусь погіршились і дипломатичне представництво цієї держави залишило територію України. 
Проте, особи, що мають бажання відмовитись від громадянства республіки білорусь не позбавлені права звернутися до дипломатичних представництв цієї держави, що продовжують працювати поза межами України, в інших територіально наближених країнах.
Як встановлено судом, позивач не надала жодних доказів вчинення нею будь-яких дій по отриманню документа про припинення громадянства республіки білорусь.
Суд критично ставиться до тверджень позивача з приводу того, що вона позбавлена можливості звернутись до посольства республіки білорусь в інших країнах, оскільки тимчасове посвідчення громадянина України не дає права вільного пересування за кордоном, у зв`язку із тим, що відповідачем надано докази неодноразового перетину позивачем кордону України з Республікою Польщею протягом дії її зобов`язання по наданню доказів припинення іноземного громадянства.
Так, відповідно до інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон АРКАН позивач перетинала кордон України за паспортом громадянина республіки білорусь серії НОМЕР_2 , строком дії 12.10.2033, в напрямку Республіки Польщі (в?їзд - 09.11.2023 через ПП «Рава-Руська», виїзд - 28.01.2024 через ПП «Смільниця», в?їзд - 09.02.2024 через ПІ «Краківець»).
Суд зазначає, що нездійснення процедури виходу з громадянства іноземної держави саме на території України не може слугувати підставою звернення із декларацією про відмову від іноземного громадянства, оскільки в розумінні абзацу 13 статті 1 Закону № 2235-III така процедура має не здійснюватися іноземною державою взагалі.
Сам по собі факт припинення роботи консульських установ республіки білорусь в Україні не є поважною та незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства в розумінні абзацу 13 статті 1 Закону №2235-III.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.04.2025 у справі № 420/11071/23.
Окрім того, строк виконання зобов`язання позивача по припиненню іноземного громадянства встановлений до 20.06.2026 і на момент звернення до відповідача із декларацією та на дату розгляду цієї справи ще не закінчився.
Варто також враховувати, що відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20.08.2024 № 3897-IX громадяни російської федерації та громадяни республіки білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.
Із урахуванням приписів пункту 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3897-IX, а також того, що строк виконання зобов`язання по припиненню іноземного громадянства у позивача не закінчився, позивач не позбавлена можливості його виконати не тільки у встановлений дворічний термін, але й протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
З огляду на встановлені судом обставини, із урахуванням відсутності доказів вчинення позивачем дій по припиненню іноземного громадянства, а також відсутності правових наслідків за невиконання зобов`язання на час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.