Номер провадження: 22-ц/813/2033/26 
Справа № 947/34358/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
12.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року, 
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в обґрунтування якого зазначила, що 25.01.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 . 
07.07.2021 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/12313/21 шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишились проживати разом із позивачкою, самостійно виховує дитину, забезпечує сину повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. 
Зазначає, що створила для дитини комплексну систему освітнього та творчого розвитку, що охоплює різноманітні напрямки навчання та особистісного зростання та свідчить про високий рівень батьківської відповідальності та створення оптимальних умов для гармонійного розвитку особистості дитини. 
Посилається, що у свою чергу, відповідач, після розірвання шлюбу з позивачкою, подальшою долею дитини не цікавився, він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, зовсім не спілкується з дитиною, що також негативно впливає на самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти.
Разом із тим, позивачка звертає увагу, що дитина має комплексні проблеми зі здоров`ям, які потребують систематичного медичного нагляду, регулярного лікування та значних фінансових витрат на забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини. 
Крім того, дитина залучена до навчального процесу та додаткових занять, що також вимагає значних фінансових вкладень. Це включає витрати на шкільну форму, канцелярське приладдя, транспортні витрати на переміщення до місць навчання та додаткових занять, оплату репетиторів та спеціалізованих курсів. 
Зазначає, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, має стабільний дохід, за наявною інформацією, працює неофіційно у місті Київ, починаючи з 2021 року та по 2024 рік включно щомісячно сплачує кошти на утримання дитини у розмірі 5000 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, що свідчить про наявність у відповідача стабільного доходу та реальної фінансової можливості здійснювати виплати у такому розмірі. Вважає, що факт регулярної сплати аліментів у встановленому розмірі протягом тривалого періоду демонструє, що відповідач має стабільне джерело доходу, яке дозволяє йому виконувати ці фінансові зобов`язання без очевидних ускладнень.
З огляду на зазначені обставини, з урахування збільшення розміру позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 21 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно з подальшою індексацією. Стягнення аліментів розпочати з 01 жовтня 2025 року і проводити до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок. В решті позовних вимог, - відмовив. Попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у відношенні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із його недостатньою обґрунтованістю. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, відсутності доказів того, що він, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідача не відповідатиме інтересам дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Враховуючи вік дитини сторін та пов`язані з цим витрати на харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, матеріальне становище платника аліментів, суд вважав за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі 5000 грн щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці, аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи, що відповідно до ст. 180 СК України позивач також зобов`язана приймати участь в утриманні дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року по справі № 947/34358/24 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити. Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією. Стягнення аліментів розпочати з 01 жовтня 2024 року і проводити до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради стосовно визначення способу участі у вихованні та встановленні графіку спілкування з сином вже після пред`явлення позовної заяви про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції. Зазначає, що відповідач не зміг пояснити ані суду, ані органу опіки та піклування чому він не приймав участі в освітньому процесі дитини, не піклувався про стан здоров`я дитини та не цікавився таким станом, які перешкоди для цього були у відповідача, на підтвердження зазначених обставин були зібрані численні докази щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Разом із тим, на підтвердження того, що виключно позивачка опікується станом здоров`я дитини були надані численні довідки та медична документація щодо стану здоров`я дитини.
Вважає, що вищевикладеним спростовуються висновки суду щодо відсутності беззаперечних доказів наявності в діях відповідача винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків, що відповідач саме через свою винну поведінку не спілкується з сином, відсутності доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.
Посилається, що судом не було враховано прямої загрози для психологічного стану здоров`я дитини у випадку збереження батьківських прав відповідача.
Зазначає, що протокольною ухвалою від 01.04.2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання про допит дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні, не встановивши у рішенні, що думка дитини висловлена на засіданні Органу опіки та піклування під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї, суд ухвалив рішення всупереч думки та інтересам дитини.
Крім того, посилається, що 04.04.2025 року через систему «Електронний суд» (зареєстровано 07.04.2025 року) від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про виклик та допит у судовому засіданні свідків. Проте, оскаржуване рішення не містить результатів розгляду вказаної заяви.
Стверджує, що рішення суду було ухвалено без урахування того, що ОСОБА_4 є усиновленим, а відповідач фактично покинув усиновлену дитину в хворобливому стані.
Скаржник вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини адже батько відсутній у житті дитини, і тим самим для вирішення всіх юридичних питань стосовно дитини їй необхідний дозвіл батька, якого фактично немає, та якого завжди необхідно розшукувати та просити дозвіл на вчинення будь-яких дій відносно дитини. 
Вважає, що судом не враховано наявність у дитини постійних проблем зі здоров`ям які відповідач жодним чином не допомагав вирішувати, оскільки дитина має комплексні проблеми зі здоров`ям, які потребують систематичного медичного нагляду та регулярного лікування.
Скаржниця посилається, що суд помилково не врахував відомості, зазначені у банківських виписках, щодо доходів відповідача, письмові пояснення щодо вказаних доказів, та наявності реальної можливості сплати відповідачем аліментів на утримання дитини у розмірі 10000 грн, щомісячно, а тому враховуючи стан здоров`я дитини, дійсні потреби дитини, наявність у відповідача транспортного засобу та інші обставини, визначені ст. 182 ЦПК України, пред`явлення вимоги про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн щомісячно з подальшою індексацією, є цілком обґрунтованим.
ОСОБА_1 зазначає, що судом помилкового стягнуто аліменти починаючи з 01 жовтня 2025 року, а не з дня звернення до суду з позовом 25 жовтня 2024 року.

(2) Позиція інших учасників справи
Одеський апеляційний суд ухвалою від 11.11.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_2 право подати до Одеського апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу у письмовій формі, роз`яснив органу опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради право подати до Одеського апеляційного суду пояснення у письмовій формі.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження отримав 19.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав у відповідності п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Київська районна адміністрація Одеської міської ради копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 24.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Від ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що позивач свідомо не дає спілкуватися відповідачу з дитиною, зокрема, позивачем видалено більшу частину листування з відповідачем в месенджерах, яке б могло свідчити про зацікавленість відповідача у спілкуванні з дитиною. Відповідач зазначає, що він не отримував жодного повідомлення від колишньої дружини ОСОБА_1 , щодо необхідності проведення психіатричного огляду або надання психіатричної допомоги дитині. Звертає увагу, що він має двох непрацездатних батьків пенсійного віку, зобов`язання по кредитним договорам, витрати по оренді квартири, не має у власності власного житла, транспортний засіб який він має у власності 2000 року випуску та має значні пошкодження. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , Київська районна адміністрація Одеської міської ради судові повістки-повідомлення отримали 11.12.2025 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про заслуховування думки дитини щодо вирішення спору.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик до Одеського апеляційного суду для заслуховування думки дитини щодо вирішення спору малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, ОСОБА_1 просила суд викликати та допитати як свідків: ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 .
В судовому засіданні 12.02.2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 , підтримав клопотання щодо виклику та допиту ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , зазначивши, що не підтримує клопотання в частині виклику та допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які змінили місце свого проживання, а тому сторона позивача не зможе забезпечити їх явку в судове засідання.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки як вбачається з матеріалів справи 04.04.2025 року під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача звернувся до суду з клопотанням про виклик зазначених свідків, рішення ухвалено Київським районним судом м. Одеси 21 жовтня 2025 року, позивач та її представник приймали участь під час розгляду справи судом першої інстанції, проте, в останньому судовому засіданні не заперечували проти закінчення з`ясування обставин та розгляду справи без виклику свідків. Так частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції, проте таких виключних випадків позивачем не зазначено і не викладено в апеляційній скарзі.
Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування відомостей про рух коштів по всім рахункам (поточні, депозитні, накопичувальні тощо), що відкриті на ім`я ОСОБА_2 починаючи з 01.01.2021 року та по 24.10.2025 року, копії документів вказаної особи та всіх договорів, угод тощо, що укладалися з вказаною особою (анкети, договори банківського рахунку, депозитні договори, договори про оренду індивідуальних сейфів тощо).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання, оскільки під час звернення до суду з позовом та з заявою про збільшення розміру позовних вимог позивачем не ставилось питання про стягнення аліментів за попередній період, що стосується способу життя відповідача, колегія суддів зазначає, що ці обставини підтверджуються доказами, які витребував суд першої інстанції і які містяться в матеріалах справи.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_11 просили задовольнити апеляційну скаргу.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Представник Київської районної адміністрацїя Одеської міської ради - Дурман М.В. підтримала висновок органу опіки та піклування.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у відношенні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із його недостатньою обґрунтованістю. Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, відсутності доказів того, що він, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідача не відповідатиме інтересам дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Враховуючи вік дитини сторін та пов`язані з цим витрати на харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, матеріальне становище платника аліментів, суд вважав за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі 5000 грн щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості, та установленій судовій практиці, аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи, що відповідно до ст. 180 СК України позивач також зобов`язана приймати участь в утриманні дитини.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис про народження № 269 від 27 червня 2017 року, складений Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області). 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2021 року по цивільній справі № 127/12313/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. 
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру Одеської територіальної громади від 19 січня 2025 року № 2025/000747889,
Відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 28.03.2025 року П-1346 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відношенні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », орган опіки вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Судом першої інстанції не взято до уваги зазначений вище висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.03.2025 року П-1346.
Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.03.2025 року П-1346, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки він є необґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку батька загрози для здоров`я та психічного розвитку дитини, не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності в такий спосіб захисту її прав.
В цілому висновок ґрунтується на констатації обставин щодо перебування дитини в закладі дошкільної освіти, відвідування дитиною Дитячого центру «Дошколярик», навчання в Одеському ліцеї № 82 Одеської міської ради, знаходження на обліку в медичному закладі, умов проживання матері та дитини. У висновку зазначається, що у присутності матері Уповноваженими особами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради 22 січня 2025 року проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_4 . Також дитина була присутня на засіданні комісії, яке відбулось 20.02.2025 року Повідомила, що проживає разом з матір`ю, відвідує різні гуртки, курси ораторського мистецтва, курси англійської мови. З днем народження, окрім матері його вітає лише бабуся, батько подарунків не дарує та не передає, ні на день народження, ні на будь-які свята. Батько його покинув, він не пам`ятає його та навіть його ім`я. Не бажає спілкуватися з батьком. 
На засіданні комісії мати дитини - ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у житті та вихованні дитини не приймає, не цікавиться його життям та здоров`ям на протязі трьох років, а саме з 08 серпня 2022 року. Розповіла, що фактично батько з родиною не проживав, так як увесь час їздив на заробітки до м. Вінниці, м. Києва та м. Ірпеня, які на думку заявниці були міфічними. Дитиною не займався. На запитання членів Комісії чи були ситуації, коли їй була необхідна допомога батька, що стосується дитини, розповіла, що були випадки, коли вона їхала до Німеччини для того щоб зробити дитині операцію на серці, купити дитині лікарський препарат який коштував 2500,00 грн, надати дозвіл на проходження дитиною огляду лікарем психіатром, а також зібрати дитину до першого класу, на що батько проігнорував її прохання, а саме не відповідав на телефонні дзвінки. Зазначила, що батько дитини пішов з родини в той період коли в неї був перелом ноги. 
Відповідачем, як зазначено у висновку, надавалися письмові пояснення в яких він заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4 .
Також на засіданні комісії, яке відбулося 20.03.2025 року був присутній батько - ОСОБА_2 , який надав відповідь на запитання членів комісії. 
Так, зазначив, що останній раз з сином бачився та спілкувався влітку 2021 року, зазначив, що не пропонував переїхати матері з дитиною в більш безпечне місце, так як в той період мати з дитиною проживали в м. Вінниці, що на його думку було безпечним місцем, а сам він знаходився у м. Києві під обстрілами майже рік. Матеріальну допомогу в лікуванні, сплаті за навчання, гуртків не пропонував, так як ОСОБА_1 на його телефонні дзвінки не відповідає. Розуміє, що з віком дитини його потреби змінюються. Повідомив, що під час його візитів до м. Одеси з дитиною не бачився, так як у нього погані відносини з ОСОБА_1 , та на його думку вона б не дозволила зустрітися з дитиною, до поліції не звертався, також на його думку спроби побачитись з дитиною таким чином можуть призвести до психологічної травми дитини. Надати докази які б підтверджували його спроби побачитись та спілкуватись з дитиною не може, так як скріншоти з переписками з матір`ю дитини не збереглись. Щодо питання, чому саме зараз він звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради стосовно визначення способу участі у вихованні та встановленні графіку спілкування з сином пояснив, що намагався самостійно, не виносячи на загал, вирішити це питання з матір`ю дитини, проте ОСОБА_1 чинила йому в цьому перешкоди. На запитання чи телефонує він матері дитини, дізнатися як у них справи коли в м. Одесі трапляються прильоти, відповів, що не телефонує. Зазначив, що розуміє, що відсутність спілкування з дитиною тривалий час призводить до розірвання їх емоційного зв`язку, як батька з сином. Щодо відмови у наданні дозволу на госпіталізацію дитини до лікарні пояснив, що це не зовсім так, він лише мав на увазі знайти альтернативні заклади, які б призвели до меншого травмування дитини. В позбавленні батьківських прав просив відмовити.
У висновку органу опіки та піклування звертається увага суду, що за заявою ОСОБА_2 , Службою у справах дітей Одеської міської ради підготовлено проект висновку про визначення способів участі у вихованні та встановлення графіку спілкування дитини з батьком.
Проте викладеним вище обставинам орган опіки та піклування не надав оцінки.
У висновку зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Разом з тим, із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.
Тобто, висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.03.2025 року П-1346 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у відношенні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Суд першої інстанції враховував, що відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до  ОСОБА_2 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначила п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. 
Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. 
У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Суд першої інстанції зазначив, що доказів того, що до ОСОБА_2 застосовувались будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки матеріали справи не містять.
Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання батька окремо від дитини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позбавлення відповідача батьківських прав потрібно виключно в інтересах дитини, суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик дитини для з`ясування її думки, ухвалив рішення всупереч думки дитини висловленої на засіданні органу опіки та піклування, та необхідність вислухати думку дитини, викликавши її до суду апеляційної інстанції, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.02.2026 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання дитини для з`ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки Уповноваженими особами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради 22 січня 2025 року у присутності матері проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_4 . Також дитина була присутня на засіданні комісії, яке відбулось 20.02.2025 року, отже думка дитини з`ясовувалася органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у формі бесіди під час підготовки висновку, про що зазначено у самому висновку від 28.03.2025 року.
Заявляючи клопотання про виклик у судове засідання дитини скаржником не викладені обставини необхідності повторного з`ясування думки дитини, та які обставини не були зазначені дитиною. Крім того колегією суддів враховано стан здоров`я дитини, вказаний у консультативних висновках лікарів від 03.06.2021 року, від 09.04.2024 року, 25.04.2024 року.
Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц, від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22).
Колегія судді вважає за необхідне зазначити, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів зауважує, що не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки надані - комунальним закладом «Вінницько-Хуторський заклад дошкільної освіти Вінницької міської ради», Дитячим центом розвитку «Дошколярик»; характеристики надані - Одеським ліцеєм № 82 Одеської міської ради, творчою студією з акторської майстерності, з приводу відвідування приватних занять з англійської мови, які містять загальні фрази щодо неучасті батька у вихованні неповнолітнього сина, і не розкривають усіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20) зазначено, що під час вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач на засіданні органу опіки та піклування заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, та у висновку органу опіки та піклування звертається увага суду, що за заявою ОСОБА_2 , Службою у справах дітей Одеської міської ради підготовлено проект висновку про визначення способів участі у вихованні та встановлення графіку спілкування дитини з батьком.
Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції відповідач також заперечував проти задоволення позову.
Судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю.
В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №947/14851/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що свідчить про те, що відповідач не втратив інтерес до дитини та бажає спілкуватися з нею та приймати участь у вихованні сина. 
В матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто докази того відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17,від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.
Посилання скаржника на не врахування судом першої інстанції прямої загрози для психологічного стану здоров`я дитини у випадку збереження батьківських прав відповідача із посиланням на лист комунального некомерційного підприємства «Міський психічний диспансер» Одеської міської ради № 01-01-10/673 від 10.04.2025 року до якого додано висновок психолога від 14.01.2025 року на заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
У листі комунальне некомерційне підприємство «Міський психічний диспансер» Одеської міської ради зазначає про надсилання на адвокатський запис витяг з медичної карти (висновок психолога від 14.01.2025 року) КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР.
У висновку психолога від 14.01.2025 року зазначається, що «.. в емоційно вольовій сфері відзначається підвищена ситуація тривожність, яка обумовлена внутрішньо сімейними проблемами, так наприклад, в сюжетно-рольовій грі хлопчик, відтворюючи взаємовідносини близьких, за допомогою іграшок, при згадуванні про батька, стає роздратованим, запальним, що в свою чергу формує мотив поведінки дитини».
Отже, докази на які посилається скаржник не дають підстав для висновку про те, що у випадку збереження батьківських прав відповідача є загроза для психологічного стану здоров`я дитини.
Доказів належних та достатніх на підтвердження зазначених вище скаржником обставин матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що батько дитини заперечував проти надання дозволу щодо госпіталізації малолітнього сина до психіатричного диспансеру, нехтуючи потребами дитини не заслуговують на увагу, оскільки відповідач пояснював, що він лише мав на увазі знайти альтернативні заклади, які б призвели до меншого травмування дитини. 
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання неповнолітнього сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції під час визначення розміру аліментів не були враховані відомості викладені у банківських виписках, витребуваних ухвалою суду, щодо доходів відповідача. 
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), викладено висновок, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.
Апеляційний суд зазначає, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права та змагальність сторін.
Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з відомостями АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів ОСОБА_2 від 26.06.2025 року по картці № НОМЕР_1 за період з 25.10.2024 року по 26.06.2025 року сума зарахувань (надходжень) на картку складає 208626 грн, а по картці № НОМЕР_2 сума зарахувань (надходжень) становить 138066,69 грн.
З виписки АТ «Універсал банк» про рух коштів по картці ОСОБА_2 від 26.06.2025 року за період з 25.10.2024 року по 26.06.2025 року вбачається, що сума зарахувань (надходжень) на картку за вказаний період складає 19249,77 грн.
Отже, дохід відповідача за період з 25.10.2024 року по 26.06.2025 року становить 365942,46 грн.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією,враховуючи при цьому, вік та стан здоров`я дитини, що підтверджується медичними документами, доходи відповідача, які дозволяють йому у такому розмірі сплачувати аліменти, відповідач є працездатною особою. 
Також колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги в частині визначення дати з якої необхідно стягувати аліменти.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що з позовом про стягнення аліментів позивач звернулась 25.10.2024 року, що підтверджується штампом суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, присуджуючи стягнення аліментів з 01.10.2025 року, виходив з того, що відповідачем надано копії квитанцій про сплату аліментів на утримання дитини - від 09.10.2024 року (5025,13 гривень), 05.11.2024 року (5025,13 гривень), 10.12.2024 року (5025,13 гривень), 27.02.2025 року (5025,13 гривень), 11.03.2025 року (5025,13 гривень), 19.04.2025 року (5025,13 гривень), 11.05.2025 року (5025,13 гривень), 12.07.2025 року (5000 гривень), 11.08.2025 року (5025,13 гривень), 11.09.2025 року (5025,13 гривень), 10.10.2025 року (5025,13 гривень). 
Однак, судом першої інстанції не враховані положення ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.
Колегія суддів зауважує, що добровільно сплачені відповідачем суми аліментів під час розгляду справи в суді першої інстанції обчислюються та враховуються виконавцем при складанні розрахунку заборгованості. 
Сімейним кодексом України чітко визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача починаючи з дня пред`явлення позову з 25.10.2024 року.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з дня пред`явлення позову з 25.10.2024 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви про стягнення аліментів позивач звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана задопомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд»,  в частині вимог про стягнення аліментів підлягає задоволенню, то з ОСОБА_2  на користь держави підлягає стягненню судовий збір сумі 1453,44 грн.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з дня пред`явлення позову з 25.10.2024 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1453,44 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова