Справа № 466/2082/25 Головуючий у 1 інстанції: Невойта П.С. 
Провадження № 22-ц/811/4128/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року в складі судді Невойта П.С. у справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
встановив:

У березні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості:
- за Кредитним договором №102443022 в розмірі 13 950,41 грн, з яких 5490,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7690,41 грн. - сума заборгованості за відсотками, 770,00 грн. - заборгованість за комісією;
- за Кредитним договором №5285693 в розмірі 15834,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9834,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника укладено кредитний договір №10443022. 
16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №16072024, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає їх до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.
Відповідно до реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу №16072024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13950, 41 грн, з яких 5490,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7690,41 грн. - сума заборгованості за відсотками; 770,00 грн. - сума заборгованості за пенею.
Також 27 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 5285693. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 Кредитного договору. 
19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №19062023, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні його права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників вказаним у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 19.06.2023 до Договору факторингу №19062023 від 19.06.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 15 834,00 грн, з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9834,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
Позивач вказував, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювались нарахування жодних штрафних санкцій.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами, просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну суму заборгованості за кредитними договорами №102443022, № 5285693 в розмірі 29 784 грн. 41 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в розмірі 3028, 00 грн. 
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає таке незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, вказує на те, що судом не було досліджено усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають дійсності та суперечать чинному законодавству України. 
Зазначає, що укладені договори є договорами про споживчі кредити. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
Судом першої інстанції не було враховано, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми, як вид відповідальності за несвоєчасне виконання договору, спотворює дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати грошове зобов`язання, надмірні відсотки перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання додаткових прибутків кредитором.
Тому вважає, що нараховані відсотки за договором №102443022 від 23.12.2021 в розмірі 7690,41 грн. та за договором №5285693 від 27.12.2021 в розмірі 9834,00 грн. є непропорційно великою сумою компенсації, а визначений договорами розмір процентної ставки, з врахуванням реальної річної процентної ставки, становить істотний дисбаланс на шкоду споживача. 
Внаслідок вищезазначеного, судом мне надано оцінки доводам відповідача про те, що максимальний розмір відшкодування, про яке міг би просити позивач у випадку достатніх підстав для задоволення позову, становив би 50% від суми основного боргу. 
Окрім того, апелянт просить врахувати його майновий стан, вказує, що на даний час він є безробітний та немає власного доходу, який би дозволяв йому сплачувати такі відсотки, які вирішено стягнути судовим рішенням. Внаслідок визнання його особою з інвалідністю ІІ групи, він позбавлений повноцінно працювати та нести тягар із сплати відсотків. 
Також зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, а отже відсутні докази, що у відповідача виникло грошове зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів. З наданих стороною позивачем додатків до позовної заяви неможливо встановити дійсний розмір заборгованості, суми та часу внесення відповідачем платежів. 
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити повністю. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог. Зокрема врахував, що між первісними кредиторами та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Однак, відповідач порушив умови договорів, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за такими, відтак суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що 23.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладений Договір про споживчий кредит №102443022, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та умовах та в строки/ терміни, що визначені Договором. Договір підписано одноразовим ідентифікатором L89222.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту складає 7000,00 грн. грн., у валюті: українська гривня.
Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається строком на 15 днів з 23.12.2021 (строк кредитування). 
Також, згідно із п. 1.5.1 Договору встановлена комісія за надання кредиту: 770,00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2 проценти за користування кредитом: 1312,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п. 1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно із п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
Відповідно до копії платіжного доручення №37012744 від 23.12.2021 року, ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання та перерахував відповідачу кошти у розмірі 7000,00 грн.
Разом з тим, у п. 2.3.1 договору визначено, що продовження вказаного у п.1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах таким чином:
Згідно із п. 2.3.1.1 Договору для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені Розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту у відсотках від поточного залишку кредиту: 3 дні 3,00%; 7 днів 5,00% комісії; 15 днів 10,00% комісії. Якщо позичальник здійснює продовження строку (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору.
Пунктом 2.3.1.2 Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позивальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, які дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
У п. 4.2 розділу 4 договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Тобто, в даному випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір відступлення прав вимоги №16072024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників.
Відповідно до акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді.
Відповідно до реєстру боржників від 16 липня 2024 року до Договору факторингу №16072024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13950, 41 грн, з яких 5490,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7690,41 грн. - сума заборгованості за відсотками; 770,00 грн. - сума заборгованості за пенею.
27 грудня 2021 року між «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений Договір №5285693 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Договір підписаний одноразовим ідентифікатором М931343. 
Згідно п. 1.3 сума кредиту складає 6000,00 грн. Строк кредиту: 30 днів. 
За змістом п. 1.5.1 Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору. 
Згідно п. 1.5.2 Договору знижена процента ставка 0,01% в день застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.
Відповідно до п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної карт, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. 
19 червня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №19062023, відповідно до якого право вимоги заборгованості до боржника переходить до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. 
Згідно із актом прийому-передачі Реєстру Боржників №1 за договором факторингу №19062023 від 19.06.2023 за вказаним договором факторингу, передано та відповідно прийнято реєстр боржників. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу №19062023 від 19.06.2023 до вищевказаного договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №5285693 на загальну суму боргу 15834, 00 грн. з яких: 6000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 9834,00 грн. сума заборгованості за відсотками. 
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 5285693 від 27.12.2021 ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 15834, 00 грн. з яких: 6000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 9834,00 грн. сума заборгованості за відсотками.
Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд апеляційної інстанції виходить з такого. 
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При цьому, зі системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі №234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).
Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Як свідчать матеріали справи та встановлені судом обставини, відповідач не заперечує укладення кредитних договорів в ІТС з ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Авентус Україна».
З приводу заперечень щодо отримання ним кредитних коштів за вказаними договорами, то такі спростовуються наданими стороною доказами, а саме відповідно до даних платіжного доручення №37012744 від 23.12.2021 на виконання умов кредитного договору первинним кредитором були перераховані на картку НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 7000,00 грн за договором №102443022, щодо виконання умов договору №5285639 від 27.12.2021, то перерахування таких коштів передбачено п. 2.1 договору. 
Факт користування кредитними коштами підтверджується відомостями з нарахування та розрахунком заборгованості. 
За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту; розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування. На цих документах наявний підпис відповідача.
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 
За змістом ч.1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази про передачу позивачу права вимоги за договором кредиту по позичальнику ОСОБА_1 , додатки до договору про відступлення прав вимоги міститься інформацію про кредитні договори, за яким передається право вимоги, дані про особу-боржника, суму заборгованості та інші необхідні відомостей для такого виду договорів, є належними та допустимим доказами по справі на підтвердження права звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» із позовними вимогами до ОСОБА_1 . 
Доказів того, що договори факторингу № №16072024 від 16.07.2024 та №19062023 від 19.06.2023, укладені між ТОВ «Мілоан», ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» визнані недійсними суду не надано, а тому колегія суддів вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статус нового кредитора за договором споживчого кредиту № 102443022 від 23.12.2021 та №5285693 від 27.12.2021 року. 
У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 фактично не оскаржує висновки суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту за договорами №102443022 від 23.12.2021 в сумі 5490, 00 грн. та №5285693 від 27.12.2021 в сумі 6000,00 грн. 
Однак, ОСОБА_1 не погоджується із стягненням з нього заборгованості за процентами за користування кредитними коштами протягом дії кредитного договору, за понадстрокове користування та комісії. 
Відповідно до умов пункту 2.3.1.2. кредитного договору №102443022 від 23.12.2021 зокрема, передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору.
Відповідно до п.1.6 кредитного договору № 102443022 стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно із відомостями про щоденні нарахування ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, сплачував як тіло кредиту, так і проценти за користування кредитними коштами, чим вчиняв дії щодо пролонгації дії кредитного договору як на пільгових, так і стандартних умовах, а також комісію за управління та обслуговування кредиту. Остання сплата тіла кредиту та відсотків відбулась 26.01.2022. В подальшому, ТОВ «Мілоан» продовжив нарахування відсотків згідно п. 1.5.2, 2.3.1.1 на пільгових умовах та 1.5.3 Договору.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що Договір про споживчий кредит №102443022 від 23.12.2021 не містить п. 1.5.3 взагалі, тому таке нарахування не є передбаченим умовами договору, а відтак є безпідставним. 
За даними відомостей про щоденні нарахування, ТОВ «Мілоан» на підставі неіснуючого пункту 1.5.3 договору ОСОБА_1 безпідставно нарахував 26.01.2022 - 291,70 грн., та в період з 02.02.2022 по 24.02.2022 в загальній сумі 6313 грн. 50 коп., що в загальному становить 6605 грн. 20 коп. 
Враховуючи вищенаведене, судова колегія доходить висновку, що розмір заборгованості за відсотками становить 1085 грн. 21 коп. 
Вказаного суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за договором від 23.12.2021 №102443022 у заявленій позивачем сумі. 
Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять.
Щодо стягнення комісії в сумі 770,00 грн. за надання кредиту, то колегія суддів враховує таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Так, у п.1.5.1. кредитного договору від 23.12.2021 №102443022 сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 770,00 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.3.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору.
Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання умов договору в цій частині, позивачем правомірно заявлено про стягнення комісії в судовому порядку. 
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що заборгованість за Договором про споживчий кредит №102443022 від 23.12.2021 року становить 7345 грн. 21 коп., з яких 5490,00 грн. - тіло кредиту, 1085 грн. 21 коп. - заборгованість за відсотками, 770,00 грн. - заборгованість за комісією. 
Перевіряючи доводи скарги в частині нарахування відсотків за Договором №5285693 про надання споживчого кредиту від 27.12.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , судова колегія враховує наступне.
Як вбачається з умови пункту 1.4. договору про надання споживчого кредиту №5285693 від 27.12.2021, строк кредиту становить 30 днів. 
Згідно п.4.2.2 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Згідно із карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості) №5285693 від 27.12.2021 вбачається, що в період з 27.12.2021 по 22.01.2022 року позичальнику ОСОБА_1 нараховувались відсотки за зниженою процентною ставкою 0,01% в день, передбаченою п. 1.5.2 договору. 22.01.2022 ОСОБА_1 сплатив 16 грн. 20 коп. на погашення нарахованих відсотків, чим ініціював продовження строку користування кредитом, згідно п. 4.2.2 Договору. 
Відповідачем не заперечується, що ним дійсно було здійснено платіж на загальну суму 16 грн. 20 коп. Доказів того, що споживач здійснюючи вказаний платіж, вчинив дії, передбачені договором, які б вказували на те, що він не бажає продовжувати строк користування кредитом, матеріали справи не містять і відповідачем не надані.
Отже сплативши на рахунок відсотків кошти у розмірі 16,20 грн., відповідачем вчинено дії по пролонгації цього договору на строк, передбачений п. 1.4 Договору (30 днів). 
Відповідно до п.4.3.1 договору сторони домовилися, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 1.4 цього кредитного договору чітко визначено строк кредиту 30 днів, що не узгоджується зі змістом п.п. 4.3.1, 4.4 цього договору.
В свою чергу тлумачення умов договору з врахуванням їх суперечності слід здійснювати на користь споживача.
Відповідно до 4.4. Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін передбачена в п.4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.
Згідно картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) №5285693 від 27.12.2021 вбачається, що дійсно мало місце продовження дії строку кредитного договору на 30 днів, який було визначено у пункті 1.4 договору № 5285693 від 27.12.2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 24.02.2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав і заборгованість станом на 24.02.2022 року становить 9762,00 грн, з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3762,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 днів кредитування, що визначено договором, позивач посилався на факт пролонгації та автопролонгації договору.
При цьому позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, в даному випадку після спливу 30 днів кредитування після його пролонгації за ініціативою споживача, свідчить не про продовження строку договору (автопролонгацію), як це зазначено в п. 4.2, 4.3. договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.
Як наслідок, п. 1.5.1 договору визначено відповідну процентну ставку 1,90 % в день у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2 договору, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 договору.
Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені проценти договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи споживчий характер правовідносин, апеляційний суд виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач як правонаступник первісних кредиторів відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість за Договором №5285693 про надання споживчого кредиту від 27.12.2021 року станом на кінець строку дії договору становить 9762,00 грн, з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3762,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Суд першої інстанції при розгляді справи без з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зробив помилкові висновки щодо задоволення заявлених вимог ТОВ «ФК ЄАПБ» до ОСОБА_1 у повному обсязі.
З врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги в цій частині є часткового обґрунтованими.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
Оскільки, суд першої інстанції, розглядаючи позов позивача дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, проте, не надавши належну оцінку наданим позивачем доказам та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄАПБ» заборгованості: за Договором про споживчий кредит №102443022 від 23.12.2021 року в розмірі 7345 грн. 21 коп., з яких 5490,00 грн. - тіло кредиту, 1085 грн. 21 коп. - заборгованість за відсотками, 770,00 грн. - заборгованість за комісією; за Договором про надання споживчого кредиту №5285693 від 27.12.2021 в розмірі 9762,00 грн, з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 3762,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, що загалом за обома договорами становить 17 107 грн. 21 коп. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 1739 грн. 19 коп. судового збору, сплаченого позивачем за подання позову.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно п. 9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.
Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом до апеляційної скарги надано витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 183/25/5265/В від 05.11.2025 року), згідно якого ОСОБА_1 з 20.10.2025 року встановлено ІІ групу інвалідністю до 20.10.2027 року, що у свою чергу свідчить про звільнення відповідача про сплату судового збору. 
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат у розмірі 3 028 грн, з ухваленням нового рішення в цій частині про компенсацію позивачу коштів у розмірі 1739 грн. 19 коп. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 367,374,376,381, 382, 384,389, 390 ЦПК України, суд,- 
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами №102443022, № 5285693 змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 29 784 грн. 41 коп. до 17 107 (сімнадцять тисяч сто сім) гривень 21 копійок.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2025 року в частиністягнення судового збору скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про компенсацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судових витрат у розмірі 1739 грн. 19 коп. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2026 року.

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді        С.М. Бойко

С.М. Копняк