Справа № 299/949/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2026 м. Ужгород
Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1  на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року накладено на  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Львівської області, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 cт. 204-1 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот ) гривень.
Стягнуто з  ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Відповідно до постанови суду, - 01.02.2025 року близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи на напрямку прикордонного знаку № 68, на території Пийтерфолвівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області, на відстані приблизно 2000 м до державного кордону України, разом з іншими особами намагався перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску через державний кордон України, знаходячись в спеціально обладнаному сховищі транспортного засобу марки «Камаз», реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», чим порушив вимоги частин першої, другої статті 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII (зі змінами), де передбачено таке: перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку; залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 204-1 КУпАП, - спробу перетинання державного кордону України, перебуваючи в сховищі транспортного засобу, поза пунктами пропуску через державний кордон України, що вчинено групою осіб.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд розглянув справу однобічно, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду. 
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника - адвоката Лишенко Н.С., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. 
Приймаючи рішення про розгляд справи без зазначених учасників судового розгляду враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку до наступного висновку.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП доведена, а висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 241869 від 02.02.2025 стверджується, що 01.02.2025 о 21 годині 30 хвилин, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку прикордонного знаку №68 (територія Пийтерфолвівської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), на відстані близько 2000 метрів від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги під час поверхневої перевірки т/з марки «Камаз» р.н. НОМЕР_1 у спеціально обладнаному сховищі був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який в складі групи осіб кількістю 12 громадян України, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 01.02.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 01.02.2025; рапортом старшого розвідника водія оперативно-розшукової групи (з місцем дислокації населений пункт АДРЕСА_2 ) підрозділу оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 штаб сержанта ОСОБА_2 від 02.02.2025; схемою виявлення та затримання  ОСОБА_3 від 02.02.2025, ксерокопією закордонного паспорту  ОСОБА_3 та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення  ОСОБА_4 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_3 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що старший розвідник водій оперативно-розшукової групи (з місцем дислокації населений пункт АДРЕСА_2 ) підрозділу оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт АДРЕСА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 штаб сержанта ОСОБА_2 був упередженим при складанні щодо  ОСОБА_3 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови  ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний працівник прикордонної служби при виконанні своїх обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо  ОСОБА_3 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання ним складених щодо нього адміністративних матеріалів та відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце.

Крім того,  ОСОБА_5 та його захисник не надали доказів того, що відносно  ОСОБА_3 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до підписання ним процесуальних документів, у тому числі заяви про розгляд справи без його участі. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що  ОСОБА_5 оскаржував незаконність дій працівників прикордонної служби при його затриманні та складанні відносно нього адміністративних матеріалів.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що  ОСОБА_5 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень, а також те, що він не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 01.02.2025 в районі 68 прикордонного знаку, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про наявність у нього наміру на незаконний перетин державного кордону.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що докази покладені судом в обґрунтування винуватості  ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях  ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Щодо клопотання адвоката Лишенко Н.С. про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, то воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що вирішуючи питання про накладення на  ОСОБА_3 адміністративного стягнення, судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги ч. 5 ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення.
Зміст ч. 5 ст. 38 КУпАП свідчить про те, що для її застосування пріоритетом є саме момент виявлення правопорушення і саме з цього дня починається відлік строку накладення адміністративного стягнення, у даному випадку - три місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, вчинене  ОСОБА_4 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, мало місце 01.02.2025 і цього ж дня воно було виявлено працівниками прикордонної служби, про що свідчить факт складення щодо  ОСОБА_3 протоколу про адміністративне затримання саме 01.02.2025, однак оскаржувана постанова винесена 18.07.2025, тобто після спливу трьох місяців з дня вчинення та виявлення правопорушення, що свідчить про те, що судом першої інстанції накладено на  ОСОБА_3 адміністративне стягнення поза межами строків, встановлених ч. 5 ст. 38 КУпАП.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП щодо  ОСОБА_3 на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 38 цього Кодексу.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лишенко Н.С. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 цього Кодексу.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага