Справа № 168/201/26
Провадження № 2-а/168/5/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року сел. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Сухоручко Ю.О.,
секретар судового засідання - Таксюк О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Стара Вижівка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
ОБСТАВИНИ СПАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № R80556 від 16.09.2025 про накладення стосовно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП 
Позов обґрунтовано тим, зі змісту цієї постанови вбачається, що позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. У вину йому поставлено те, що він як військовозобов`язаний не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце, зазначені в повістці. Проте, повістку ні йому, ні його близьким родичам ніхто не вручав. Також в самій повістці не вказано яким чином йому надсилалась повістка, дату, час та місце куди він мав прибути за повісткою, не конкретизовано до якого саме ТЦК та СП він мав прибути. 
В постанові тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № R80556 від 16.09.2025, зазначено що 15.09.2025 року позивачем., через електронний кабінет призовника, резервіста, військовозобов`язаного подав заяву, в якій не оспорює допущеного правопорушення та згоден про притягнення його до адміністративної відповідальності. Короткий зміст заяви: «Повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію)» Заяву, на яку в постанові посилається суб`єкт владних повноважень, позивач не подавав, оскільки взагалі не був повідомлений про виклик до ТЦК та СП, отже не був обізнаний про можливе адміністративне провадження відносно нього.
Зазначає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена 16.09.2025 року. Разом з тим про її існування позивач дізнався 20.02.2026 року після отримання в особистому кабінеті банку повідомлення про відкриття виконавчого провадження.
З огляду на викладене вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та просить скасування постанову про накладення адміністративного стягнення.
Рух справи в суді.
Ухвалою судді від 02.03.2026 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Позиція учасників провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржувана постанова є законною та не підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені.
На обгрунтування відзиву зазначає, що під час дії особливого періоду згідно розпорядження ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.09.2025 року №1695 військовозовов`язаний ОСОБА_1 оповіщався про необхідність прибути 19.09.2025 року о 09 год. 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) для проходження медичного огляду і подальшого можливого призову на військову службу по мобілізації в особливий період. Проте позивач ОСОБА_1 в особливий період у визначений йому дату та час без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз.1 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобізаційну підготовку і мобілізацію» (громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 для визначення їх призначення на особливий період), абз.7 ч.3 ст.22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП зобов`язаний з`явитися у зазначеній у ній місце та строк) тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» (інформації про порушення ВО та деталі справи, в тому числі наявних відомостей щодо поданої електронної заяви) повістки та розпорядження було доведено вину позивача, а саме, встановлено, що позивач 15.09.2025 року подав заяву (неоспорення допущеного порушення щодо не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 та згода на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності) в порядку ст. 279-9 КУпАП через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста (мобільний застосунок «Резерв+»), яку було прийнято та перевірено у встановленому законом порядку. На підставі цієї заяви, а також після перевірки викладених у ній фактичних даних, звірки облікових відомостей та перевірки інших підстав для її ухвалення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено/сформовано у вказаному реєстрі постанову від 16.09.2025 №R80556 про накладення до адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Відповідачем у відзиві на позовну заяву також акцентує увагу на те, що позивач, вказавши адресу місця проживання під час уточнення облікових даних, повинен отримувати направлені йому на цю поштову адресу повідомлення. Відмова від отримання чи не вжиття заходів для отримання надісланих на цю адресу повідомлень, у тому числі повісток, не може вважатися добросовісною поведінкою. 
Зазначає, що фактичне виявлення порушення відбулося 15.09.2025 року під час перевірки у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» , що підтверджується витягом з цього реєстру. Саме з цього моменту розпочався тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення призовників. Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена у межах передбаченого законом строку. Враховуючи неявку позивача без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_3 у даному випадку вбачається склад та подія вказаного адміністративного правопорушення. 

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД
Суд, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Судом встановлені наступні обставини.
Постановою тво. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 № R80556 від 16.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, резервістів та військовозобов`язаних, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу»), встановлений абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП. (а.с.7)
Відповідно до копії розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+» встановлено, що в контактних даних ОСОБА_1 зазначене зареєстроване місце проживання та адреса проживання: АДРЕСА_1 ; дата уточнених даних:15.09.2025 року. (а.с.8)
Відповідно до ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно з ч.3 ст.210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Отже, станом на дату вчинення інкримінованого правопорушення: 16.09.2025 року діяв особливий період.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). 
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом частини 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються ст. 279-1 279-8 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.
Відповідно до п.п. 21, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки(відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки(відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови стало неприбуття позивача, як військовозобов`язаного, належним чином повідомленого про необхідність прибуття 19.09.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто порушення, на думку відповідача, правил військового обліку в особливий період. (а.с.35)
Відповідно до ч. 3 ст.17 Закону України «Про оборону України». громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У відповідності до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Отже, у розумінні п. 41 Порядку №560 належним підтвердженням повідомлення військовозобов`язаного про виклик до територіальному центру комплектування та соціальної підтримки є поштове повідомлення з відміткою про відмову отримати поштове відправлення чи про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.
Суд зауважує, що матеріали справи не місять доказів того, що позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_7 і така була вручена чи повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_6 , із відміткою поштового відділення про причини невручення.
Доказів протилежного ІНФОРМАЦІЯ_8 не надано суду. Твердження відповідача, що на підставі інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» (інформації про порушення ВО та деталі справи, в тому числі наявних відомостей щодо поданої електронної заяви) повістки та розпорядження було доведено вину позивача, а саме, встановлено, що позивач 15.09.2025 року подав заяву (неоспорення допущеного порушення щодо не прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 та згода на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності) в порядку ст. 279-9 КУпАП через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста (мобільний застосунок «Резерв+»), яку було прийнято та перевірено у встановленому законом порядку. На підставі цієї заяви, а також після перевірки викладених у ній фактичних даних, звірки облікових відомостей та перевірки інших підстав для її ухвалення, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено/сформовано у вказаному реєстрі постанову від 16.09.2025 №R80556 про накладення до адміністративного стягнення у вигляді штрафу, судом до уваги не беруться, так як відповідачем не надано копії такої заяви ОСОБА_1 .
Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивач, вказавши адресу місця проживання під час уточнення облікових даних, повинен отримувати направлені йому на цю поштову адресу повідомлення, проте копія повістки №4898065 від 16.09.2025 року, надана до суду відповідачем, не містить даних про відправлення її засобами поштового зв`язку для оповіщення військовозобов`язаного. 
Окрім того в зазначеній повістці вказано, що ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_5 саме на 19.09.2025 року (а.с.35), а притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за неприбуття за викликом до ТЦК та СП за три дні до виклику, а саме - 16.09.2025 (а.с.36).
Наведені вище обставини ставлять від сумнів як виклик, так і належне повідомлення ОСОБА_1 про обов`язок з`явитись до районного РТЦ та СП.
Відповідно до п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5березня 2009р. № 270, рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/ або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Згідно вищенаведених Правил, листоноша зобов`язана проінформувати одержувача шляхом вкладення до абонентської скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», після чого у одержувача є три робочих дні для того, щоб забрати відправлення.
Водночас матеріали справи не містять належних доказів дотримання працівником поштового зв`язку вказаних правил, в той же час, відповідачем протилежного не доведено.
Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтвердили факт отримання позивачем повістки, яка була направлена на його адресу або факт, який засвідчує неможливість вручення повістки у встановленому порядку.
З урахуванням наведеного, суд враховує посилання позивача на необізнаність про необхідність з`явитися ІНФОРМАЦІЯ_6 у визначений строк.
Як уже зазначалось вище, відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновки суду.
Судом встановлено, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, відповідачем не надано, що свідчить про недоведеність вини позивача у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами
Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Також, Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Вказана позиція відповідає Постанові Верховного суду від 13 лютого 2020 року в справі № 524/9716/16-а
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, суд наголошує, що самі по собі постанови у справах про адміністративні правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у них обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративних правопорушеннь. Такі постанови по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
За таких обставин суд дійшов до висновку, що оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх рішень та вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною.
За таких обставин суд вважає, що рішення відповідача суб`єкта владних повноважень під час накладення адміністративного стягнення щодо позивача прийнято в порушення вимог ст. 2 КАС України, що в свою чергу є підставою для скасування рішення відповідача і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Це свідчить про відсутність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого цією статтею.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оскільки у судовому засіданні не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, тому постанова тво. начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 від 16.09.2025 №R80556 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду із позовом сплатив судовий збір у розмірі по 665,60 грн, а тому зазначені витрати, відповідно до вимог ст.ст. 139,143 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 7, 9, ч.3 ст. 210-1, 222, 250, 251, 280, 283, 283, 284 КУпАП, ст. 2, 6, 9, 77, 139, 242-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд,- 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – задовольнити.
Постанову тво. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 R80556 від 16.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.
Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач 1:  ІНФОРМАЦІЯ_10 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_11 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.О. Сухоручко