П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
——————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37564/25	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 10.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи у Миколаївській обласній дитячій лікарні з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року та з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року на посадах лікаря-інтерна з дитячої анестезіології і реаніматології та на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення анестезіології і реанімації у Багатопрофільному медичному центрі Одеського державного медичного університету з 16.08.2003 року по 31.05.2007 року на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та з 01.06.2007 року по 30.06.2025 року на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи у Миколаївській обласній дитячій лікарні з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року та з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року на посадах лікаря-інтерна з дитячої анестезіології і реаніматології та на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога відділення анестезіології і реанімації, у Багатопрофільному медичному центрі Одеського державного медичного університету з 16.08.2003 року по 31.05.2007 року на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та з 01.06.2007 року по 30.06.2025 року на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення, та здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з дати призначення пенсії з 30.05.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком. Після виходу на пенсію позивач продовжує працювати по теперішній час на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету. Оскільки у позивача виникли сумніви щодо правильності розрахунку його трудового стажу, він звернувся до відповідача із заявою щодо правильності обчислення страхового стажу. Листом відповідач повідомив, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року на посаді лікаря - інтерна з дитячої анестезіології і реаніматології та з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога відділення анестезіології і реаніматології Миколаївської обласної дитячої лікарні в подвійному розмірі оскільки відсутня інформація про відсутність в медичному закладі окремого відділення реанімації.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначив, що статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV) визначено, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону №1058-ІV.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 30.05.2025 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчислену як працюючій особі при страховому стажі 41 рік 8 місяців (враховано по 30.06.2025 рік) та середньомісячному заробітку 17548,89 грн.
27.08.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив зарахувати до його страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах анестезіологічної служби, здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотриману пенсію.
Листом від 04.09.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що за результатами перевірки електронної пенсійної справи встановлено, що до страхового стажу безпідставно не зараховано період роботи з 01.09.1995 року по 31.12.2003 року на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного відділення Міської клінічної лікарні №2 згідно довідки від 19.06.2025 №51. На зазначених підставах направлено лист до Головних управлінь Пенсійного фонду України у Львівській та в Донецькій областях щодо перегляду страхового стажу та прийняття рішення про відмову у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону. Періоди роботи з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року на посаді лікаря-інтерна з дитячої анестезіології і реаніматології та з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога відділення анестезіології і реаніматології Миколаївської обласної дитячої лікарні не зараховані до страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки відсутня інформація про відсутність в медичному закладі окремого відділення реанімації. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 року немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.
18.09.2025 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою.
Листом від 26.09.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що після надходження листів від вищезазначених Головних управлінь розпорядженням від 17.09.2025 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 30.05.2025 року з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1995 року по 31.12.2003 року на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного відділення Міської клінічної лікарні №2 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розмір Вашої пенсії з 30.05.2025 становить 9031,81 грн, при цьому стаж роботи становить 49 років 7 місяців. Доплата за період з 30.05.2025 по 30.09.2025 в сумі 6414,01 грн буде виплачена в жовтні поточного року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді на посаді лікаря-інтерна з дитячої анестезіології і реаніматології з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога відділення анестезіології і реаніматології Миколаївської обласної дитячої лікарні з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року, на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення у Багатопрофільному медичному центрі Одеського державного медичного університету з 16.08.2003 року по 31.05.2007 року та на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення з 01.06.2007 року по 30.06.2025 року. 
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058-ІV).
Згідно частини першої статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До набрання чинності Законом №1058-ІV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон №1788-ХІІ.
Статтею 60 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до Постанови №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», до таких відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986 року, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року (далі - Наказ МОЗ №303) проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Пунктом 1 Рекомендацій щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, затверджених вищезазначеним Наказом, передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.
Пунктами 1,4 Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів, яке також затверджено Наказом МОЗ №303, передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі анестезіологічні групи.
Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.
У своїй апеляційній скарзі апелянт заперечує проти подвійного зарахування стажу з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень, аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З цього приводу колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 №10.02.11/450 та від 21.06.2002 №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, положення Закону №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
З урахуванням наведеного, колегія суддів виходить з того, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону №1788-ХІІ зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.
Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, та від 04.12.2019 у справі №689/872/17 тощо.
Також, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є помилковими, а дії щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 16.08.2003 року по 31.05.2007 року на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та з 01.06.2007 року по 30.06.2025 року на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення протиправними.
Щодо періодів роботи з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року на посаді лікаря-інтерна з дитячої анестезіології і реаніматології та з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога відділення анестезіології і реаніматології Миколаївської обласної дитячої лікарні, судова колегія зазначає наступне.
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.09.1982 року, ОСОБА_1 працював в Миколаївській обласній дитячій лікарні:
- 13.08.1992 року - прийнятий на посаду лікаря-інтерна з дитячої анестезіології реаніматології (наказ №67-к §3 від 18.08.1992 року);
07.08.1995 року - переведений на посаду лікаря-анестезіолога-реаніматолога в відділення анестезіології і реанімації, у зв`язку з закінченням інтернатури з дитячої анестезіології і реаніматології на підставі направлення УОЗ м. Миколаєва від 12.05.1995 року (наказ №55-к від §6 від 07.08.1995 року);
- 20.08.1995 року звільнений у зв`язку зі зміною призначення з Миколаївської області на Одеську область на підставі наказу УОЗ м. Миколаєва від 14.08.1995 №9-02/64 (наказ №58-к §4 від 15.08.1995 року).
Крім записів у трудовій книжці позивача, робота на посаді лікаря-анестезіолога-реаніматолога в відділення анестезіології і реанімації підтверджується довідкою КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради від 02.07.2025 року №178/22-06 та від 08.09.2025 року №191/22-06.
Також, у вказаних довідках зазначено, що позивач у відпустці без збереження заробітної плати не перебував.
У період з 01.01.1992 року по 31.12.1995 року у штатному розписі Миколаївської обласної дитячої лікарні окремого реанімаційного відділення не було.
Найменування закладу «Миколаївська обласна дитяча лікарня» Миколаївської обласної ради змінено на «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради відповідно до рішення від 22.12.2016 року №28.
Діяльність Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради припинено в результаті реорганізації шляхом перетворення у комунальне некомерційне підприємство «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради на підставі рішення Миколаївської обласної ради від 16.05.2019 року №25.
Найменування закладу «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради змінено на Комунальне некомерційне підприємство «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради відповідно до рішення Миколаївської обласної ради від 18.09.2019 року №1.
Отже, стаж роботи позивача у періоди з 13.08.1992 року по 06.08.1995 року та з 07.08.1995 року по 20.08.1995 року на посадах лікаря-анестезіолога-реаніматолога в відділенні анестезіології і реанімації підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.09.1982 року та додатково довідками КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради від 02.07.2025 року №178/22-06 та від 08.09.2025 року №191/22-06, що дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія